АВІАЦІЯ (франц. aviation, від лат. avis - птах) –  керований  засіб пересування в атмосфері на літальних апаратах важчих за повітря - літаках, вертольотах, планерах, безпілотниках, автожирах, конвертопланах та ін. Поряд з цим поняття А. включає в себе: особистий склад  (пілотів, авіатехніків, обслуговуючий персонал); організаційну структуру управління польотами (цивільна А., військова А., А. спецпризначення); інфраструктуру для обслуговування польотів (аеропорти, аеровокзали, ангари, ремонтні приміщення тощо); авіаційну науку, яка базується на ряді спеціальностей (аеродинаміка, газодинаміка, технологія виробництва літальних апаратів, двигунів, аеронавігація,  балістика, історія авіації та ін.). Людина споконвічно мріяла опанувати повітряний простір, літати у повітрі, мов птах, про що свідчать давні міфи й легенди, епос різних народів світу та писемні джерела. Ця багатовікова мрія людства стала реальністю лише на зорі ХХ ст. Формальним початком народження авіації вважається 17 грудня 1903, коли в США брати О. і В. Райт здійснили перший в світі керований політ на літаку «Флайєр» з бензиновим двигуном внутрішнього згорання /фото/. Виникнення світової А. стало великим досягненням людства, яке було підготовлено стрімким розвитком науки і техніки, самовідданою працею ентузіастів-винахідників, учених, конструкторів декількох поколінь різних країн світу. У попередні віки шляхом створенню повітряних зміїв та куль, штучних крил подібних пташиним, було проведено чимало спроб опанувати небесний простір. З часом до літальної справи долучалося все більше ентузіастів, сміливих і відчайдушних “ікарів”. Вперше висловив ідеї і створив проекти літальних машин  (один - з частково фіксованими крилами (махоліт - орнітоптер), а другий - як прообраз вертольота)  /фото/ геніальний італійський художник і вчений епохи Відродження Леонардо да Вінчі.  Рос. вчений М. Ломоносов у 1754 теоретично обґрунтував ідею вертольоту і створив його модель з двома гвинтами з пружинним приводом.   Перший технічний проект літака з паровим двигуном розробив у 1835 винахідник з Нюрнберга Ф. Маттіс. Протягом наступних років ХІХ ст. було запропоновано десятки більш досконалих проектів літаків і вертольотів, переважно з паровими двигунами, зокрема, у Великобританії моноплана, біплана і триплана У. Хенсона і Д.Стрингфеллоу (1844-1868), в Російській імперії харків’янина  М. Сауляка проекти гелікоптера (1861) і поліплана (1863), літаків росіянина О. Можайського (1882), у Франції К. Адера  (1890), Г.Філліпса (1892), британського винахідника американського походження Х. Максима (1894), в Німеччині орнітоптера і планерів О. Лілієнталя (1891-1896), британця П. Пілчера (1899), С.Ленглі та Г.Уайтхеда у США (1896-1903) та ін. Але всі вони, крім планерів, стабільно не літали. Розроблялися також проекти створення реактивного літака. Вперше таку ідею висунули в своїх працях у 1835 німецькі інженери Г.Ребенштейн (на стислій вугільній кислоті) та Ф. Маттіс (порохові ракети). Результати досліджень Г.Ребенштейн представив виданій в Москві книжці «Засноване на новітніх дослідах мистецтво плавати  по повітрю і  здійснювати далекі подорожі з допомогою і без допомоги повітряних куль» (1837). Перший проект літака «Аеронав» з реактивним двигуном було створено у 1865 французьким інженером Ш. де Лувріє. Більш досконалу такого типу конструкцію запропонував  у 1867 рос. офіцер М. Телешов, а в Англії тоді ж було запатентовано реактивний літак Д. Батлера і Е. Едвардса. Всі ці проекти не були реалізовані, як і наступних винахідників укр. походження М. Кибальчича, росіян С.Неждановського, А. Вінклера, Ф. Гешвендта та ін. Теорія і практика розвитку  повітроплавання, до якого відносяться літальні апарати легші за повітря (повітряні кулі, аеростати, стратостати, дирижаблі), сприяли процесу  виникненню авіації. Першими із відомих проектів повітряних куль були апарати створені священниками Ф. де Лана-Терці (1670) і Б. Лоренцо де Гусмао  (1709), Ж.Бланшаром (1781). Успішні польоти на повітряних кулях братів Монгольф’є  та проф. Ж. Шарля відкрили  новий етап в повітроплаванні, започаткувавши типові літальні апарати:  монгольф’єри – теплові, шарльєри – газові. Їх витіснили до кінця ХІХ ст. дирижаблі, серед яких найбільш досконалим був дирижабль конструкції німецького графа          Цеппеліна (1899). З 1898 по 1905 у Франції бразилець А. Сантос-Дюмон побудував і здійснив польоти на 11 дирижаблях.  Після одного з них у 1901 навколо Ейфелевої вежі у Парижі він став одним із самих відомих людей світу початку XX ст. Створення безмоторних літальні апаратів з крилами – планерів відіграло важливу роль у становленні авіації. В ранній період освоєння повітряного простору планери не отримали належної уваги. Лише творчі доробки в галузі аеродинаміки англійського вченого і конструктора Дж. Кейлі (1773-1857) сприяло більш інтенсивному розвитку планеризму. Він першим визначив і записав параметри польоту тіл важче від повітря,  тб. дав визначення підйомної сили, тяги і лобового опору. У 1804 Кейлі побудував планер – перший моноплан з нерухомим крилом і хвостовим оперенням з вертикальною і горизонтальною площиною, відзначив переваги біпланів і трипланів  для створення більшої підйомної сили при мінімальній вазі. У Франції серед відомих конструкторів, які будували і випробували планери були Ж.-М. Ле Брі (1868) та Ф. дю Тампль (планер з алюмінію, 1874). Британець Ф.Венхем досліджуючи на планерах аеродинамічні властивості крила, для чого побудував першу у світі аеродинамічну трубу (1871), довів, що зогнуті крила мають кращі показники підйому, ніж визначені дослідами Кейлі. На рубежі ХІХ-ХХ ст. було здійснено великий внесок у розвиток планеризму. Творцями цих зрушень були відомі піонери авіації - О. Лілієнталь, О. Шанют і П. Пільчер. Отто Лілієнталь, спираючись на досліди Венхема і опублікувавши їх (1889), пішов далі в дослідженнях конструювання і вивчення принципів здійснення польотів. Його тип літального апарату відомий як ручний планер. Після побудови свого першого планера (1891), він здійснив до 1896 року 2500 польотів на різних літальних апаратах. Продовжив його справу Октав Шанют, який,  вивчаючи польоти планерів, дійшов висновку, що вдалою конструкцією був біплан. При дослідженнях, як і Лілієнталь, він документував роботу і фотографував її результати, вів листування з багатьма ентузіастами авіації, зосередивши основну увагу на вирішенні проблеми стабільності літального апарату в польоті. Персі Пільчер створив у Великобританії декілька планерів, на яких здійснював у 90-х роках польоти. У 1899 він  представив дослідний зразок літака з двигунами, який був здатен літати, але нещасний випадок зупинив його життя. Початок ХХ ст. дав цілу когорту видатних конструкторів та випробувачів авіаційних апаратів. Після показових польотів О. і В. Райт, які створили сімейну фірму «Wright Company» з філіями по усьому світу, центр літакобудування перемістився до Європи, головним чином у Францію. Тут один за іншим будують літаки брати Ш. і Г. Вуазен, А. Сантос-Дюмон, брати А. і М.Фарман, Л. Блеріо, Е. Ньюпор, Р. Ено-Пельтрі, Л. Бреге, А. Ро, Дж.  Хевілленд, Ф. Хендлі Пейдж, А. Фоккер, Дж. Капроні та ін. В основі їх конструкцій була схема братів Райт з певними вдосконаленнями. Крім досягнень в повітроплаванні, Сантос-Дюмон здійснив перший в Європі публічний політ на аероплані в Парижі 23 жовтня 1906 на літаку «14-bis» з двигуном власного виготовлення (конструкції). А. Фарман створив цілу серіюю літаків, які будувалися в різних країнах, у т. ч. в Російській імперії. 25 липня 1909 французький конструктор-льотчик Л. Блеріо на своєму моноплані «Блеріо ХІ» перелетів через протоку Ла-манш з Франції до Англії. Найбільшого поширення отримали літаки «Ньюпор», які були у французьких, англійських, італійських і російських ескадрильях. Створювалися вертольоти, які могли підніматися лише на невелику висоту (у Франції їх будували брати Л. і Ж. Бреге, Ш. Ріше, П. Корню, в Україні І.І. Сікорський, в Росії Б.М. Юр’єв та ін.). Поряд з літальними апаратами наземного базування конструювалися гідролітаки (А. Фарбера, Г.Кертісса, киянина Д.П.Григоровича та ін.). На теренах України сформувалося декілька центрів розвитку авіації та повітроплавання - у Києві, Одесі, Харкові і Львові. Фундатором зародження авіації в Україні стало створене у 1909 Київське товариство повітроплавання,  з якого вийшла найбільша в Російській імперії кількість авіаконструкторів: Г.П.Адлер, Ф.П.Билінкін, Д.П.Григорович, В.В.Іордан, О.Д.Карпека, брати Касяненки (Іван, Андрій, Євген), О.С.Кудашев, П.М.Нестеров, О.М.Свєшніков, І.І.Сікорський, Ф.Ф.Терещенко, А.А.Фальц-Фейн та ін..  Тут протягом  1909-1912 рр. було сконструйовано біля 40 оригінальних  літальних апаратів. Першим польотом літака «Кудашев-1» професора Київського політехнічного інституту О.С. Кудашева (1872–1917)  5 червня 1910 фактично була започаткована вітчизняна авіа ера /фото/. В 1910 наступними були польоти літаків конструкції Я.М. Гаккеля під Петербургом (6 червня ), І.І. Сікорського у Києві (16 червня) та ін. Потім на теренах  Російської імперії  з'явилося ряд літаків інших конструкторів, серед яких  конструкції Д. П. Григоровича, С. А. Слесарева, І. І. Стеглау, А. А. Пороховщикова,. В. М. Хіоні, С. В. Гризодубова. Значний внесок у популяризацію А. внесли перші російські пілоти М. Н. Єфимов. М.Є. Попов, С. І. Уточкин, А. О. Васильєв, Г. В. Алехнович, Л. М. Мациевич, П. Н,. Нестеров, Є. М. Крутень, К. К. Арцеулов та багато інших. У березні 1913 І.І. Сікорський створив перший у світі чотиримоторний повітряний гігант під назвою «Руський витязь», а невдовзі удосконалений велетень - чотиримоторний літак-біплан «Ілля Муромець» вантажопідйомністю 1,5 т. (2 двигуни «Аргус» по 140 к.с. і 2 по 125 к.с., розмах верхніх крил 31 м, опалювана кабіна та інші зручності)/фото/. Цим було покладено початок новому напряму в світовій авіації – важкому багатомоторному літакобудуванню. Літаки «Ілля Муромець» випускалися серійно в різних модифікаціях і застосовувались у війні. Окрім важких бомбардувальників, І.І. Сікорський створив у 1914–1917 рр. легкі винищувачі, морський розвідник, легкий розвідник-винищувач, двомоторний винищувач-бомбардувальник і штурмовик, тобто практично повний парк літаків усіх типів, що їх використовували в світовій війні.  Італія також стала першою після Російськой імперії країною, массово застосовуючою в бойових діях багатомоторні бомбардувальники - трьохмоторний (Caproni Ca.3), який випускався за ліцензією у Великобританії та США. Теоретичну базу для становлення і розвитку А. підготували видатні вчені, серед яких А. Ейфель,  М.Є.Жуковський, Дж. Кейлі,  С. Ленглі,  О. Лілієнталь, П. Маффіотті, Д.І. Менделєєв, С.С. Неждановський, Л. Прандтль, У.Філіпе, К.Е. Ціолковський, С.А. Чаплигін, О. Шанют та ін. Характерно, що навколо М.Жуковского об’єдналась велика группа учнів і послідовників (А. А. Архангельский, В. П. Ветчинкін, А. А. Микулін, Б. С. Стєчкін, А. М. Туполєв, Б.М. Юр’єв та ін.). В перше десятиліття ХХ ст. зародилася нова наука – аеродинаміка, було  закладено основи теорії польоту, визначено принципи конструкції літака, його властивостей, почали створюватися літакобудівні майстерні та фірми. У Франції їх було у 1909 вже 7 («Вуазен», «Блеріо», «Фарман», «Ено-Пельтри» та ін.), в Англії 5 («Юрабазон», «Клин», «Шорт» та ін.), в Німеччині «Эйлер», «Калих», «Шадер» та ін. Авіаційні фірми виникли також в Італії, Бельгії та інших країнах. В Україні   працювало ряд авіаційних майстерень, деякі з них стали авіаційними заводами (Ф.Ф.Терещенка, А.Анатри ).  Друге десятиліття характеризується створенням значної кількості авіаційних заводів, вдосконаленням авіаційної техніки та пілотажу, широким застосуванням авіації у військових справах. Вперше літаки були використані як бойові у 1911  в Триполітанії (Лівія) під час війни Італії з Туреччиною та у 1912 на Балканах у войні Греції і Болгарії. У 1914 найбільше літакобудівних заводів мала Великобританія – 76, потім Німеччина – 36, Франція – 35, США – 31, Італія – 22, Росія – 12. Протягом Першої світової війни випускалася велика кількість літаків і не припинялося створення нових зразків та модернізація існуючих. На початок 1914 року авіаційний арсенал основних країн–учасниць Першої світової війни мав такий потенціал: Англія – 30 літаків; Росія -244; Німеччина-232; Франція – 156; Італія – 35. Наприкінці Першої світової війни спостерігалось збільшення кількості літаків у тисячі разів, а саме: Англія мала 54553 літака; Німеччина – 47931; Італія – 15021; США – 16797; Франція – 51143 літаків. В роки Першої світової війни розширювалася функціональне застосування авіації. На початку війни літаки використовувались як розвідники й корегувальники артилерійського вогню, а з часом А. стала розподілятись на бомбардувальну, винищувальну і морську. На кінець війни літаки почали використовуватись для штурмових дій проти наземних військ.  В роки війни поліпшилися льотно-технічні характеристики літаків: швидкість легких літаків збільшилася зі 100 до понад 220 км/г, стеля польотів – з 2 до 7 тис. м, а потужність двигунів зросла від 60 до 300 к.с.(літак «Бреге-14»). Почали створювати суцільнометалеві літаки (моноплан Г.Юнкерса) та ін. Період між Першою і Другою світовими війнами відзначився потужним прогресом у розробці нових типів літаків, збільшенні їх швидкості, стелі польотів, і потужностей двигунів, вдосконаленні технології літакобудування та використанні авіації як в мирних цілях, так  і у військовій сфері. Для цього зміцнювалися існуючі та організовувалися нові авіаційні фірми, акціонерн товариства, конструкторські бюро, авіаційні підприємства, науково-дослідні інститути. В Україні було сформовано Всеукраїнське товариство авіації та повітроплавання України та Криму (1923), Українське акціонерне товариство повітряних сполучень «Укрповітрошлях», в Росії акціонерне товариство «Добролет» (1923), на основі яких утворилася єдина Всесоюзна авіакомпанія «Аерофлот». У 20-30-х серед найбільш відомих в СРСР конструкторських бюро були КБ А.М.Туполєва, М.М. Полікарпова, В.М. Хіоні, Д.П. Григоровича, К.О.Калініна, П.О.Сухого та ін.  Будувалися різних класів і типів літаки переважно за схемою моноплана, із забираючимся у польоті шасі, оснащені вдосконаленими бортовими приладами тощо. У 20-х роках ХХ ст. в різних країнах фактично формується цивільна авіація як галузь економіки. Вона поступово модернізовувалася, значно розширювалося  її застосування, особливо у 30-ті роки, не тільки для перевезення пошти, вантажів та пасажирів на внутрішніх і міжнародних авіалініях, але й для використання у медицині, сільському, лісовому господарствах та інших сферах, у санітарно-епідеміологічних, рятувальних заходах, пожежогасінні тощо. Важлива роль в розвитку цивільної авіації належить пасажирським літакам АНТ-3 (ПС-9) і К-5 (пасажирський і санітарний варіанти), багатоцільовому У-2 (По-2). Створювалися авіаційні вищі та середні навчальні заклади, зокрема в Україні - Харківський (1930) та Київський авіаційні інститути (1933). В 1930-ті були розроблені реактивні двигуни. В Англії Ф. Уїттл запатентував такий двигун в 1930, в Німеччині патент на свою версію реактивного двигуна в 1936 отримав Х. Охайн. В Харкові А.М.Люлька створив проект ракетного турбореактивного двигуна РТД-1 (1938), а 1940 в СРСР був здійснений політ ракетоплана «СК-9» конструкції С.П. Корольова. Першими побудованими реактивними літаками стали німецький «Heinkel He 178» (1939), англійський «Gloster E 28/39» (1941), італійський «Кампіні-Капроні» КК-1 (1940-1941), радянський БІ-1 (1942)  та ін. Застосування на літаках реактивних двигунів відкрило еру реактивної авіації. В ці ж роки створюються вертольоти. Конструктор Г. Фокке створив у Німеччині кілька вертольотів - FW-61 (1937), FA-223 (1939), на яких були встановлені світові рекорди: висоти - 3427 м, швидкості - 123 км/г. і дальності - 109 км. У вересні 1939 І. Сікорський в США, куди він емігрував у 1919, підняв у небо свій перший вертоліт S-46 (VС-300).  В наступні десятиліття вертольоти випускалися серійно, головним чином в Німеччині, США, Великобританії, Франції, СРСР, Італії, які почали все більше застосовуватися в цивільних і військових сферах різних країн. Вчені успішно працювали над вирішенням складних авіаційно-технічних питань - штопора літака (В. С. Пишнов, А. М. Журавченко), проблему флаттера (М. В. Келдиш, Є. П. Гроссман) та ін. Розгорталося будівництво аеропортів і аеровокзалів, вдосконалювалася їх матеріально-технічна база. Тільки в Україні в 30-х діяло понад 30 аеропортів. На повітряних трасах експлуатувались різного типу транспортні, пасажирські та поштові літаки. Основними літаками, які експлуатувались на пасажирських маршрутах в СРСР у 30-і були  Г-1 (АНТ-4), К-5, ПС-9 (АНТ-9), Г-2 (АНТ-6), АНТ-14, У-2.     В СРСР створюються гігантські на той час літаки АНТ-14 і АНТ-20, рекордні літаки АНТ-25  і АНТ-37біс, бомбардувальники АНТ-40, ДБ-3, винищувачі І-15, І-16, І-153, гідролітаки (МБР-2), різні легкомоторні літаки, навчальний літак УТ-2 та ін. На літаку АНТ-25 у 1937 були здійснені історичні перельоти з Москви до США (командири екіпажів В.П.Чкалов, ММ.Громов). У передвоєнні роки в Україні серійно випускалися головним чином літаки конструктора К. О. Калініна (К-5), Д. П. Григоровича  (ІП-1), Й. Г. Немана (Р-10), і  П. О.Сухого (Су-2). У 1934  в Севастополі було організовано дослідно-конструкторське бюро морського літакобудування. Воно під керівництвом І. В. Четверикова розробило найменший у світі гідролітак, який у 1935 р. експонувався на міжнародній виставці в Мілані. Серед закордонних літаків 30-х виділялися американский пасажирський літак Дуглас DC-3. Плідно у США працював І. Сікорський, безпосередньо або під його керівництвом було розроблено 78 різних літальних апаратів, серед яких 72 випускалися серійно.   В роки Другої світової війни розширився випуск поршневих літаків і почала розвиватися реактивна А. В серійне виробництво запускалися бомбардувальники Пе-8, Пе-2 В.М. Петлякова, бомбардувальник Іл-4 і штурмовик Іл-2 С.В.Іллюшина, винищувачі ЛаГГ-3 С.А. Лавочкіна, В. П. Горбунова, М. І. Гудкова, МіГ-1 и МіГ-3 А.І. Мікояна і М. І. Гуревича, Як-1 О.С.Яковлєва, багатоцільовий літак Су-2 П.О. Сухого. Вже у 1942 СРСР перевищив Німеччину за річним виробництвом літаків, а за роки війни в країні було виготовлено понад 125 тис. літаків, у тому числі нових конструкцій - Як-7Б, Як-9, Як-3, Ла-5, Ла-7, Іл-10, Ту-2. Серед основних літаків нацистської Німеччини були перший серійний реактивний літак Мессершмітт Ме 262, винищувачі Me 109 і Фокке-Вульф Fw190, бомбардувальники Хейнкель Не.111, Юнкерс Ju88 и Ju87. Для бомбардування англійських міст застосовувались літаки-снаряди Фау-1 з пульсуючим повітряно-реактивним двигуном та балістичні  ракети Фау-2. Країни антигітлерівської коаліції широко використовували бомбардувальники, зокрема, англійські Хендлі Пейдж «Галіфакс», Авро «Ланкастер», Де Хевілленд «Москито» і американскі Боїнг В-17 «Літаюча фортеця» і В-29, Консолідейтед В-24. Винищувальна А. включала англійські літаки Хокер «Харрикейн», Супермарин «Спітфайр», американські Кертісс Р-40, Белл Р-39, Локхід Р-38, Норт Американ Р-51, Ріпаблик Р-47 та ін. США, Великобританія і Японія застосовували також палубную А. В цій війні вперше використовували бортові радіолокатори для виявлення цілей та навігації. У 1944 для забезпечення безпечного й упорядкованого розвитку міжнародної цивільної авіації, координації міжнародного співробітництва з усіх питань діяльності цивільної авіації була створена Міжнародна організація цивільної авіації (ІСАО). Науково-технічна революція, яка почалася у середині 40-х, в А. ознаменувалася настанням ери реактивної техніки, появою авіалайнерів з надзвуком і широкофюзеляжних літаків, застосуванням інформаційних технологій, автоматизованих систем управління тощо. В літакобудуванні широко почали використовувати композиційні матеріали, більш потужні і економні двигуни, інновації аеродинаміки, радіо- і світлотехніки, електроніки, авіоніки. Знаковою подією стало створення ОКБ О.К.Антонова (в Києві з 1952), яке створило цілу серію класичних літаків від легендарного багатоцільового Ан-2 до Ан-225, Ан-178. Тисячі газотурбінних двигунів, виготовлених в Україні на АТ «Мотор Січ», піднімали в небо літальні апарати, створені в КБ Антонова, Берієва, Іллюшина, Камова, Міля, Туполєва, Яковлєва, чеської компанії Aero Vodochody і китайської Hongdu.   Посилена увага стала приділятися  авіаційній   безпеці, створенню тренажерів для пілотів та ін. Реактивні літаки, швидкість яких сягала 800 км/г, ставали основою військової та цивільної А. З виходом на авіалінії перших у світі пасажирських  реактивних комфортабельних багатомісних авіалайнерів (британського DH-106 Comet (1952), американського Boeing 707 (1954), радянського Ту-104 (1955),  французського Sud Aviation Caravelle (1955) та ін.) почалися масові пасажирські авіаперевезення. На авіалініях України і Радянського Союзу ставали до експлуатації нові пасажирські турбогвинтові Іл-18, Ту-114, Ан-10, Ан-24 та транспортні літаки АН-8, АН-12 та ін. Нарощувався випуск вертольотів великої вантажопідйомності (Мі-4, Як-24, Мі-6), а також легких багатоцільових (Ка-15, Ка-18). Початком масового виробництва вертольотів на Заході став випуск багатоцільового вертольота Белл-47 (США, 1946). В наступні десятиліття з`явилися літакі нового покоління, серед яких найбільш поширеними були пасажирські магістральні Боінг-747 (США) різних модифікацій, Ту-154, Ту-154М,  Іл-62М, Як-42, аеробус Іл-86, Іл-96 (СРСР, Україна) та ін. , стала активно формуватись бізнес-А. Серед військових літаків нового покоління були винищувач F-16, винищувач-бомбардувальник F-111, літаки виготовлені з використанням техніки «Стелс» - винищувач F-117 і бомбардувальник В-52 (США), військово-танспортний Локхід С-5А, літаки вертикального зльоту та посадки Харріер (Великобританія), Як-38 (СРСР) та ін. В А. відбувалося послідовне нарощування швидкості літаків: створено літальні апарати, які  не тільки долали звуковий бар`єр, а згодом вийшли на рубіж швидкостей, що у рази перевищували швидкість звуку. Першим надзвуковим був політ літака Белл Х-1 у 1947 (США). У 70-ті роки були збудовані перші у світі пасажирські літаки з надзвуковою швидкістю: радянський «Ту-144» (1975 р.) та англо-французький «Конкорд» (1976 р.). Вони не набули поширення і були зняті з експлуатації з причини комерційної неспроможності, але розробка нових проектів продовжується. Рекорд швидкості пілотованого польоту з самостійною посадкою встановлено у 1966 на гіперзвуковому літаку Х-15 – 6480 км/г. Перспективним направленням в розвитку літальних апаратів стало створення систем, що об`єднують можливості авіації та космонавтики. Показовим в цьому плані було застосування повітряно-космічних і орбітальних апаратів багаторазового використання – «Спейс Шаттл» (США), «Буран» (СРСР, Україна). В транспортній авіації також відбувався суттєвий прогрес. Перший у світі широкофюзеляжний транспортний літак Ан-22 "Антей" було створено в Києві генеральним конструктором О.К.Антоновим у 1964 на флагмані українського авіабудування ДП "Антонов". Літак здатен піднімати 60 т і в 2016 його відновлено для комерційних перевезень.  Наступні транспортники короткого зльоту і посадки Ан-72 і Ан-74 широко застосовувалися в економіці СРСР. Суттєвим досягненням  у 80-х в транспортній авіації було створення літаків-гігантів - Ан-125 «Руслан» (1982, вантажопідйомність до 150 т) і cамого   великого та потужного  Ан-225 «Мрія» (1988, довжина 84 м, вантажопідйомність понад 250 т), які й нині успішно літають на всіх континентах.  Вже початок XXI ст. вписав в історію А. ряд радикальних досягнень. Серед них:  поява на пасажирських авіатрасах літаків-велетнів – двоповерхових аеробусів з понад 800 пасажирам (А3800), літаків на сонячній енергії (Solar Smpulse-2, на крилах вмонтовано 17 тис. сонячних елементів і літій-іонові акумулятори), конвертопланів зі шидкістю в літаковому режимі понад 500 км/г, а у вертольотному – до 200 км/г (V-22 Osprty, США), екранопланів – апаратів поєднуючих якості корабля і літака (400 км/г), безпілотної А. - безпілотних літаків різного застосування (військового, цивільного, спецпризначення). Розроблялися нові конструкції гіперзвукових авіалайнерів, максимальна швидкість яких в десять разів більше швидкості звуку (10 Max або 12349 км/г), спроектованих, наприклад, за технологіями ракетного двигуна, прямоточного повітряно-реактивного двигуна і електромагнітного прискорення  («Skreemr», концепт канадського винахідника Ч.Бомбардира). Враховуючи значне розширення обсягів перевезень А. і збільшення літаками кількості шкідливих викидів в атмосферу (біля 2% викидів), в провідних авіакомпаніях, НДІ, університетах   розробляються різні проекти щоб  «озеленити» А. шляхом створення літаків на енергії сонця, економічних двигунів та зі зменшенням викидів СО і порогу шумів, електричних двигунів працюючих на біопаливі та ін.
Література
1.	Авиация. Энциклопедия / Гл.ред. Г.П.Свищёв. –М.: Большая Российская энциклопедия, 1994. –736 с.
   2.  Виноградов Р.И., Пономарев А.Н. Развитие самолетов мира. –М.: Машиностроение, 1991. –383 с.
      3.  Соболев Д.А. История самолетов. 1919-1945. – М.: РОССПЭН, 1997. – 357 с. 
      4.    Троценко А. М. Історія цивільної авіації України / А.М.Троценко.– К.: Аеробізнес, 2004. – 637 с.

ГРЕБЕННІКОВ В. М., кандидат історичних наук, професор НАУ

вертоліт
Леонардо да Вінчі

махоліт

Літак братів Райт

Літак О.С.Кудашева

Ту-104

Буран

Ан-225 «Мрія»

Аербас А380