Людмила Доценко
к. психол. н., доцент, м. Київ

Самовизначення майбутніх психологів як детермінанта їх професійного становлення

Важливим аспектом особистісного розвитку, професійного становлення, життєдіяльності студентів-психологів в групі є самовизначення. Багато дослідників розглядали цей феномен (С.Л.Рубінштейн, К.А.Абульханова-Славська, А.В.Петровський, О.С.Чернишов, А.В.Брушлінський, Е.О.Климов, В.А.Петровський та ін.). Однак цілісного уявлення про сутність цього явища не має. Більше того, самовизначення частіше розглядається як явище, що є характерним для старшого підліткового віку, однак дослідження доводять, що в період навчання у ВНЗ, студенти також стикаються із труднощами самовизначення, ця проблема є актуальною і для молоді.
Вищий навчальний заклад виступає значущим інститутом соціалізації, оформлення та самовизначення особистості. Процес особистісного самовизначення відбувається й у межах академічної студентської групи, що є моделлю соціального світу, яка створює необхідність діяти у відповідності з уявленням про активність свою та оточуючих, орієнтуючись на групові норми й цінності.
В основі поняття “самовизначення” закладена дія, що спрямована на пошук. Визначити – значить встановити, знайти суттєві ознаки якогось об’єкту чи явища. Тобто, самовизначення – це результат конкретного пошуку особистості. Він здійснюється усвідомлено, за рахунок розвиненого евристичного мислення. Людина як суб’єкт самовизначення ставить мету, знаходить засоби, реалізує, коректує, оцінює. Предметом цього пошуку виступає власна позиція. Об’єктом стає життя особистості. Самовизначитись треба багато в чому – в соціокультурних цінностях, в ідеалах, світогляді, у власному самоусвідомленні (гуманістичному, соціальному, етнічному, релігійному, моральному, професійному, статевому тощо), у своєму відношенні до світу.
Тобто, головними характеристиками самовизначення є: приналежність суб’єктові, процесуальність, усвідомленість, самостійність.
Процесуальний бік самовизначення представлений когнітивним та поведінковим рівнями. Когнітивний рівень розкриває внутрішній план самовизначення, стратегію вирішення завдання, процес мисленнєвого пошуку людиною самої себе, своєї позиції у різних ситуаціях. Цей рівень функціонує завдяки рефлексії, соціальному інтелектові. Поведінковий рівень самовизначення презентований діями, що візуально спостерігаються, які здійснюють реєстрацію. Цей рівень більш доступний для вивчення, дозволяє проводити аналіз самовизначення як проблему самореалізації.
Теорія суб’єктності дозволяє поставити проблему детермінації самовизначення як самодетермінацію – людина не тільки змінює умови і обставини життя у відповідності зі своїм внутрішнім світом, вона співвідносить власну активність з активністю оточуючих, конструює своє життя у відповідності з образом світу.
Тобто середовище – конкретні умови життєдіяльності, виступають зовнішніми факторами самовизначення. Специфіка суспільних відносин в умовах держави, системи груп, в які включений індивід (родина, товариська компанія, академічна група, навчальний заклад, професійна група) відображається на процесі самовизначення.
Серед цих інститутів студентська група займає важливе місце. Активність студентів спеціально організована у навчальній та суспільній діяльності. Тут створюється складна соціально-психологічна атмосфера, освітнє середовище, що впливає на закріплення особистісної структури. Тобто, студентська група виступає своєрідною моделлю соціуму, де особистість засвоює закони, норми, правила існування людських співтовариств.
Таким чином, самовизначення особистості в період навчання у ВНЗ є супровідною детермінантою становлення ефективного успішного спеціаліста в галузі психології.