НАЦІОНАЛЬНИЙ АВІАЦІЙНИЙ УНІВЕРСИТЕТ
НАВЧАЛЬНО-НАУКОВИЙ ЮРИДИЧНИЙ ІНСТИТУТ

Кафедра кримінального права і процесу

ОПОРНИЙ Конспект лекцій 
з дисципліни «Прокурорський нагляд»
 для студентів _081 «Право»___________________
(шифр та назва напряму (спеціальності) підготовки

 
 
 						Укладач      к.ю.н., Кумановський М.В.
(науковий ступінь, вчене звання, П.І.Б. викладача)

Розглянуто та схвалено
на засіданні кафедри кримінального 
права і процесу
                                                                        					 
Протокол № ____ від «___»_____20__р.
                                                       Завідувач кафедри__________________

Лекція 1. Прокурорський нагляд як самостійна галузь державної діяльності

Прокурорський нагляд - це специфічна діяльність державних органів прокуратури, яка здійснюється від імені України та полягає в перевірці точності додержання Конституції України і виконання законів, які діють на її території.
Змістом цієї діяльності є:
1. Виявлення фактів порушення Конституції та вимог законів.
2. Установлення винних у правопорушеннях.
3. Ужиття заходів щодо усунення порушень закону і поновлення порушених прав.
4. Притягнення в установленому законом порядку до відповідальності осіб, які порушили закон.
Із цього можна зробити висновок, що:
1. Прокурорський нагляд - це специфічний вид державної діяльності, яку, крім прокуратури, не можуть здійснювати інші державні органи, організації, установи або посадові особи.
2. Прокурорський нагляд здійснюється від імені держави - України. Прокурор, здійснюючи нагляд, виявляє правопорушення, уживає заходів щодо їх усунення та покарання винних не від імені виконавчої чи судової влади, а від імені держави.
3. Прокурорський нагляд - це самостійний вид державної діяльності. Його відмінність від діяльності інших державних органів визначається специфікою його змісту. Це перевірка точності додержання вимог Конституції України, законів, відповідності інших правових актів закону, здійснення заходів щодо усунення виявлених правопорушень за допомогою засобів, які законом надано виключно прокуратурі.
Органи прокуратури займають особливе місце в системі державної влади України. Вони не відносяться ні до якої гілки влади.
Поряд із цим, слід мати на увазі, що під терміном "прокурорський нагляд" розуміється:
а) специфічний вид державної діяльності;
б) самостійна галузь юридичної науки;
в) навчальна дисципліна.
Розглянемо зміст наведених визначень прокурорського нагляду.
Є поняття стосовно різних видів державної діяльності, які вимагають пояснення їх змісту і призначення. У зв'язку з цим доцільно розглянути основні поняття прокурорського нагляду як виду державної діяльності.
Перш за все необхідно визначити поняття "прокурор".
Прокурор - це фізична особа, яка перебуває на постійній чи тимчасовій службі в органах прокуратури, приймається на службу відповідно до Закону "Про прокуратуру" і виконує посадові обов'язки, що передбачені тим же законом і наказами вищого прокурора. У ст. 56 Закону України "Про прокуратуру" дано роз'яснення поняття "прокурор", яке застосовується в законі.
"Прокурор" - поняття узагальнююче. У вузькому розумінні - це керівники прокуратур: Генеральний прокурор України, прокурори Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, прокурор міста, району, спеціалізованої прокуратури.
У широкому розумінні - це не тільки вищеназвані прокурори, але і їх заступники, начальники відділів і управлінь, помічники та старші помічники прокурорів, прокурори-криміналісти.
Прокурорський нагляд як вид державної діяльності прокурора - це проведення перевірок додержання і застосування Конституції України й усіх законів, що діють на території України.
Прокурорський нагляд як галузь юридичної науки означає суму знань про законодавство, що регулює діяльність прокурорів щодо здійснення нагляду, його форми, засоби й методи, проблеми забезпечення ефективності цієї діяльності. Як наука прокурорський нагляд тісно пов'язаний з кримінальним, цивільним, господарськими процесами, криміналістикою та іншими галузями юридичної науки.
Прокурорський нагляд як навчальна дисципліна - це частина освітянської програми вищих і середніх юридичних навчальних закладів. За змістом вона поділяється на Загальну й Особливу частини. У Загальній частині розглядаються завдання, функції, принципи прокурорського нагляду, система органів прокуратури, повноваження прокурорів та ін.
В Особливій частині розглядаються особливості здійснення прокурорського нагляду при виконанні функцій, специфіка реагування прокурорів на різні види правопорушень.
До предмета прокурорського нагляду як виду державної діяльності слід віднести додержання й застосування Конституції та законів юридичними й фізичними (посадовими) особами. У практичній
діяльності важливо чітко розуміти, що таке об'єкт і суб'єкт прокурорського нагляду.
Об'єкт прокурорського нагляду - це підприємства, організації, установи й інші юридичні особи, у яких проводяться прокурорські перевірки додержання та застосування законів.
Суб'єкт прокурорського нагляду - це учасники прокурорсько-наглядової діяльності - прокурори, які проводять перевірку додержання і виконання законів на об'єктах нагляду.
Для виконання прокурорсько-наглядових функцій прокурор наділяється певними повноваженнями.
Повноваження прокурора - це обсяг прав і обов'язків, які отримує прокурор для здійснення наглядових функцій.
Законом "Про прокуратуру" передбачено значний обсяг таких повноважень. Ряд повноважень прокурора встановлюється також нормами КПК, ЦПК, ГПК, Законом "Про оперативно-розшукову діяльність" та іншими.
Правові засоби прокурорського нагляду тісно пов'язані з повноваженнями прокурора. У літературі та в практичній діяльності без достатніх на це підстав їх розуміють як синонімічні поняття.
Правові засоби мають процесуально значущий характер і застосовуються з метою виявлення й усунення правопорушень. У цьому і полягає сутність прокурорського нагляду. Правові засоби прокурорського нагляду за своїм змістом можуть бути поділені на засоби виявлення правопорушень, причин та умов, що їм сприяють; засоби усунення і попередження правопорушень; засоби, спрямовані на притягнення порушників законів до відповідальності, а також відшкодування матеріальних збитків.
У діяльності прокурорів широко застосовуються акти реагування на виявлені порушення. Акт прокурорського реагування - це закріплене в спеціальному документі рішення прокурора, за допомогою якого він реагує на правопорушення, виявлені внаслідок застосування правових засобів нагляду. Актами реагування можуть бути: протести, приписи, подання, постанови, позови та заяви до суду, письмові вказівки, вимоги, протокол про адміністративне правопорушення.
Так, виявивши незаконний правовий акт, прокурор застосовує такий правовий засіб, як опротестування. Матеріальним вираженням цього правового засобу є протест, у якому вказується, що акт не відповідає закону (якому конкретно), і викладається вимога прокурора про скасування незаконного акта.
Використовуються різні методики прокурорського нагляду та правові засоби, передбачені Законом України "Про прокуратуру" й іншими. Закон не дає обов'язкових рекомендацій, які з цих засобів і в яких конкретних випадках необхідно застосовувати для виявлення й усунення різних видів правопорушень. Такі рекомендації відпрацьовуються науковцями та практиками. Тому сукупність науково обґрунтованих і перевірених на практиці методів і способів застосування правових засобів і складають методику прокурорського нагляду.
Поняття "тактика прокурорського нагляду". При вирішенні прокуратурою завдань, у тому числі з виявлення і усунення порушень законів, прокурор застосовує різні правові заходи. Кожний з них може бути застосований з допомогою різних методів, способів, прийомів. Прийоми та методи застосування одного й того ж правового засобу можуть відрізнятися залежно від виду об'єкти, характеру правопорушень, конкретної обстановки, досвіду роботи прокурора й інших факторів.
У теорії та практиці прокурорського нагляду відпрацьована сукупність прийомів і способів застосування правових засобів з метою вирішення завдань прокурорського нагляду. Сукупність прийомів і способів застосування кожного правового засобу і є тактика прокурорського нагляду.

Лекція 2. Організація роботи в органах прокуратури

Місцеві прокуратури займають особливе місце в системі органів прокуратури України. Це основна ланка прокурорської системи, яка налічує майже 70 відсотків усіх працівників органів прокуратури України.
Організація роботи в органах прокуратури України, у тому числі в місцевих прокуратурах, завжди була в центрі уваги Генерального прокурора України, про що свідчать накази, які регламентують діяльність прокуратури на всіх напрямах при виконанні покладених на них функцій.
Форми й методи реалізації повноважень прокурорів міст, районів з виконання функцій прокуратури в межах установленого Конституцією України та законами України порядку регламентуються також наказами та розпорядженнями Генерального прокурора України, прокурорів обласного рівня, рішеннями колегій і оперативних нарад, інструкцією з діловодства в органах прокуратури України.
Характерною особливістю відомчих нормативних актів є їх спрямування на створення оптимального організаційного порядку діяльності, який би забезпечував повноту і своєчасність використання прокурорами наданих їм повноважень, оперативне та реальне усунення порушень закону, зміцнення правопорядку, поновлення порушених конституційних прав і свобод громадян, притягнення винних до встановленої законом відповідальності.
Для забезпечення успішного виконання завдань, що вирішує прокуратура, законодавством гарантується її незалежність у здійсненні повноважень. Органам державної влади й органам місцевого самоврядування, посадовим особам забороняється втручатися в діяльність прокуратури.
Працівники прокуратури не можуть належати до будь-яких політичних партій чи рухів. На прокуратуру не може покладатися виконання функцій, не визначених Конституцією та Законом України "Про прокуратуру". Вимоги прокурора, що відповідають чинному законодавству, є обов'язковими для всіх підприємств, установ, організацій, посадових осіб та громадян і виконуються невідкладно або в передбачені законом чи визначені прокурором строки. Рішення прокурора міста (району) може бути оскаржене вищому прокурору або в суд.
Успішне виконання завдань, які визначені ст. 4 Закону України "Про прокуратуру", можливе за умови правильної організації роботи в прокуратурі міста, району.
Прокурорський нагляд за додержанням і застосуванням законів - це вид діяльності спеціально уповноважених органів державної влади, що здійснюється від імені держави з використанням установлених законом повноважень і правових засобів для перевірки додержання Конституції України та законів, ужиття заходів щодо усунення порушень закону, притягнення у встановленому законом порядку до відповідальності осіб, які допустили ці порушення. Цю функцію конкретизовано в ст. 1 Закону України "Про прокуратуру", згідно з якою Генеральний прокурор України та підпорядковані йому прокурори здійснюють нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів Кабінетом Міністрів України, міністерствами й іншими центральними органами виконавчої влади, органами державного та господарського управління й контролю, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими радами, їх виконавчими органами, військовими частинами, політичними партіями, громадськими організаціями незалежно від форм власності, підпорядкованості та належності, посадовими особами та громадянами.
Завдання прокурорського нагляду сформульовано в ст. 4 Закону України "Про прокуратуру" і визначено як діяльність органів прокуратури, що спрямована на всебічне утвердження верховенства закону, зміцнення правопорядку.
Завдання нагляду за додержанням і застосуванням законів конкретизуються в наказі Генерального прокурора. У наглядовій діяльності за додержанням і застосуванням законів основними завданнями є захист гарантованих Конституцією України прав і свобод громадян, а також захист інтересів держави.
Поряд із захистом прав і свобод громадян необхідно приділяти увагу наглядовій діяльності за додержанням законності в окремих галузях економіки, промисловості, агропромисловому комплексі, фінансовій системі.
Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про прокуратуру" предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є:
- відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями й посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам.
До числа правових актів належать накази, інструкції, постанови, розпорядження, правила, статути, положення тощо, які видаються як посадовими особами, так і органами.
Законність нормативних актів, які не відповідають вимогам закону, порушують права фізичних і юридичних осіб, прокурор повинен перевіряти в першочерговому порядку, виходячи з їх відповідності Конституції України та законам;
-додержання законів про недоторканність особи, соціально-економічні, політичні, особисті права і свободи громадян, захист їх честі та гідності, якщо законом не передбачено іншого порядку захисту цих прав.
Конституція України гарантує кожному недоторканність особи, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за мотивованим рішенням суду і тільки з підстав і в порядку, установлених законом. Прокурорський нагляд за додержанням законів є однією з гарантій забезпечення недоторканності особи та захисту конституційних прав громадян;
- додержання законів, що стосуються економічних, міжнаціональних відносин, охорони навколишнього середовища, митниці та зовнішньоекономічної діяльності.
Прокуратура повинна забезпечити нагляд за додержанням законів у сфері економічних відносин, законів, спрямованих на реалізацію економічної реформи та ринкових відносин.
Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни України різних національностей мають рівні права, органи прокуратури повинні вживати заходів до виключення їх дискримінації за національною ознакою та виникнення конфліктів на цій основі.
Крім того, органи прокуратури зобов'язані забезпечити нагляд за додержанням законів про охорону навколишнього середовища, а також за додержанням законодавства про зовнішньоекономічну та митну діяльність.
Здійснюючи нагляд, органи прокуратури вживають заходів до захисту державних інтересів.
Межі нагляду за додержанням і застосуванням законів визначаються:
- колом актів, за додержанням яких здійснюється нагляд, - Конституцією України та законами України, у тому числі й міжнародними правовими актами, ратифікованими Верховною Радою України;
- органами, які піднаглядові прокуратурі, за винятком Верховної Ради України, Президента України, КСУ;
- компетенцією прокурора з розгляду заяв і скарг громадян. Прокурор на підставі ч. І ст. 12 Закону "Про прокуратуру" розглядає всі заяви і скарги про порушення прав громадян і юридичних осіб, за винятком тих, розгляд яких віднесено до компетенції суду;
- неприпустимістю підміни прокуратурою органів відомчого управління та контролю; втручання в господарську діяльність, якщо така діяльність не суперечить чинному законодавству (ч. 2 ст. 19 Закону України "Про прокуратуру").
Прокурорський нагляд повинен своєчасно й у повному обсязі виявляти порушення законів на піднаглядових об'єктах, не підміняти органи відомчого контролю.
Повноваження прокурора при здійсненні нагляду
При здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурор має право:
1) безперешкодно за посвідченням, що підтверджує посаду, яку він обіймає, входити у приміщення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, військових частин, підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності без особливих перепусток, де такі запроваджено;
2) витребовувати від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних підприємств, установ та організацій рішення, розпорядження, інструкції, накази та інші акти і документи, одержувати інформацію про стан законності і заходи щодо її забезпечення, мати доступ до відповідних інформаційних баз даних державних органів;
3) вимагати від керівників та колегіальних органів проведення перевірок, ревізій діяльності підпорядкованих і підконтрольних підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, а також виділення спеціалістів для проведення перевірок, відомчих експертиз;
4) мати доступ до документів і матеріалів, необхідних для проведення перевірки, у тому числі за письмовою вимогою, і таких, що містять комерційну таємницю або інформацію з обмеженим доступом. Письмово вимагати подання в прокуратуру у визначений ним розумний строк зазначених документів та матеріалів, видачі необхідних довідок, у тому числі щодо операцій і рахунків юридичних осіб та інших організацій, для вирішення питань, пов'язаних із перевіркою. Отримання від банків інформації, яка містить банківську таємницю, здійснюється у порядку та обсязі, установлених Законом України "Про банки і банківську діяльність";
5) отримувати від посадових та службових осіб і громадян усні або письмові пояснення, у тому числі шляхом виклику відповідної особи до органу прокуратури.
При виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право:
1) вносити подання;
2) у встановленому законом порядку ініціювати притягнення особи до дисциплінарної, адміністративної відповідальності, складати протокол про адміністративне правопорушення та починати досудове розслідування;
3) звертатися до суду в передбачених законом випадках.
Для здійснення нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурори мають широкі повноваження, які визначено в статтях 20, 44 Закону "Про прокуратуру".

Лекція 3. Робота із зверненнями громадян та юридичних осіб в органах прокуратури

Роботу з розгляду та вирішення заяв, скарг, інших звернень громадян та прийому відвідувачів організовують та контролюють прокурор-керівник прокуратури відповідного рівня, а також керівники структурних підрозділів прокуратури.
   Порядок розгляду та вирішення заяв, скарг, інших звернень, які надходять в органи прокуратури, визначається нормами діючого законодавства (Закони України “Про звернення громадян”, “Про інформацію” тощо), а також наказами Генерального прокурора України.   В органах прокуратури здійснюється особистий прийом громадян. Він організується таким чином, щоб громадянам було відомо, коли, де і хто з прокурорських працівників приймає відвідувачів.   У прокуратурах областей, міських, районних, міжрайонних та прирівняних до них прокуратурах прийом громадян проводиться протягом усього робочого дня відповідно до графіка, який вивішується у доступному місці.   Крім цього, у кожній прокуратурі встановлюється скринька “для скарг і заяв”, з якої щодня виймається кореспонденція.   Щодо кожного звернення в прокуратурі може бути прийняте одне з таких рішень: а) про прийняття до розгляду; б) про направлення на розгляд до підпорядкованої прокуратури; в) про направлення на розгляд до іншого відомства; г) про долучення до скарги, що надійшла раніше, або до матеріалів кримінальної справи для вирішення по суті.   Слід мати на увазі, що закон забороняє направляти скарги в органи та посадовим особам, рішення (дії) яких оскаржуються.   Звернення громадян, які надходять до органів прокуратури, за загальним правилом мають бути розглянуті та вирішені прокурором у строк не пізніше місяця, а ті, що не потребують вивчення та перевірки — не пізніше п’ятнадцяти днів. Законодавством передбачені й інші строки розгляду та вирішення звернень деяких категорій громадян. Так, запит народного депутата України вирішується у 15-денний або інший, встановлений Верховною Радою України, строк; запит депутата місцевої ради — у строк, встановлений радою.   Звернення народного депутата України, депутата місцевої ради розглядається протягом 10-ти днів.   У випадку, коли перевірити запит, звернення у встановлений законодавством термін неможливо, за мотивованим рапортом виконавця строк перевірки може бути продовжений, але не більше як до 30 днів (місяця), про що повідомляється депутат, голова відповідної ради.   Рішення по заяві або скарзі приймається тільки після ретельної перевірки викладених обставин та мотивів. Для цього в обов’язковому порядку мають бути витребувані необхідні документи, пояснення службових та інших осіб, дії яких оскаржуються. За необхідності до перевірок, які провадяться за заявами та скаргами, можуть залучатися відповідні спеціалісти на підставі п.З ч.І ст.20 Закону “Про прокуратуру”.   За підсумками перевірки складається висновок, а якщо у зверненнях йдеться про скоєння злочину, то приймається рішення відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства (ст. 97 КПК України).   Якщо вимоги заявника визнані обґрунтованими, звернення підлягає задоволенню. При цьому має бути вжито заходів до поновлення прав і законних інтересів заявника.   Критерієм оцінки ефективності роботи на цьому напрямку є забезпечення якісного, своєчасного та об’єктивного вирішення звернень громадян, реальне поновлення порушених прав.   Після закінчення перевірки заявнику, на його прохання, надається можливість ознайомитися з документами і матеріалами (зокрема, із закритою провадженням кримінальною справою, матеріалом про відмову в порушенні кримінальної справи, наглядовим провадженням за скаргою тощо) у тій мірі, в якій це не суперечить вимогам дотримання таємниці, охоронюваної законом.   Відповідно до ст.12 Закону “Про прокуратуру” в органах прокуратури вирішуються звернення про порушення прав громадян та юридичних осіб, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду.   Звернення, розгляд яких належить до компетенції судових органів, приймаються до розгляду в прокуратурі у разі необхідності захисту інтересів держави та громадян, які неспроможні через фізичний або матеріальний стан захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження (ст.36-1 Закону України “Про прокуратуру”).   Прокурори мають щорічно аналізувати стан роботи із зверненнями громадян, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, її наслідки заслуховуються на колегіях та оперативних нарадах.

Лекція 4. Нагляд за додержанням і застосуванням законів

Відповідно до п.9 Перехідних положень Конституції України, на прокуратуру України покладається нагляд за додержанням і застосуванням законів. Цю функцію конкретизовано у ст.1 Закону України “Про прокуратуру”, згідно з якою прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів Кабінетом Міністрів України, міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, органами державного і господарського управління та контролю, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими радами, їх виконавчими органами, військовими частинами, політичними партіями, громадськими організаціями, незалежно від форм власності, підпорядкованості та приналежності, посадовими особами та громадянами здійснюється Генеральним прокурором України та підпорядкованими йому прокурорами.   Прокурорський нагляд за додержанням і застосуванням законів є по суті видом діяльності спеціально уповноважених органів державної влади, що здійснюється від імені держави шляхом використання передбачених законом повноважень та правових засобів їх забезпечення з метою з’ясування стану додержання Конституції України та законів, вжиття заходів до усунення порушень законів, притягнення винних до встановленої законом відповідальності, поновлення порушених прав.   У загальному вигляді завдання прокурорського нагляду сформульовані у ст.4 Закону “Про прокуратуру”. Відповідно до її положень, діяльність органів прокуратури спрямована на всемірне утвердження верховенства закону, зміцнення правопорядку і має своїм завданням захист від неправомірних посягань: 1)закріплених Конституцією України незалежності республіки, суспільного та державного ладу, політичної та економічної системи, прав національних груп і територіальних утворень; 2) гарантованих Конституцією, іншими законами України та міжнародними актами соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод людини і громадянина; 3) основ демократичного устрою державної влади, правового статусу місцевих рад, органів самоорганізації населення.   Зазначені завдання нагляду за додержанням і застосуванням законів конкретизовані у наказі Генерального прокурора України № 6 гн від 15.04.2004 р. “Про організацію наглядової діяльності органів прокуратури щодо захисту прав і свобод громадян та інтересів держави”. Зокрема, з урахуванням актуальності суспільно-правових відносин, які відбуваються в окремих галузях економіки, промисловості, агропромисловому комплексі, фінансової системи, прокурори мають зосереджувати свою діяльність на забезпеченні додержання вимог законів відносно:
   - запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом;
   - викриття корупційних діянь та інших правопорушень, пов’язаних з корупцією;
   - охорони власності, земельних ресурсів і природного середовища;
   - здійснення приватизації державного та комунального майна;
   - банківської, митної та зовнішньоекономічної діяльності;
   - бюджетної діяльності, оподаткування та енергозбереження (п. 2.3 наказу Генерального прокурора України № 6 гн).
   Першочерговим обов’язком прокурорів є своєчасне виявлення та опротестування незаконних нормативно-правових актів, оскільки їх дія одночасно поширюється на широке коло осіб.   Особливу увагу прокурори мають приділяти нагляду за додержанням законів про адміністративні правопорушення правоохоронними та контролюючими органами, використовувати в повному обсязі повноваження, зазначені у ст. 250 КУпАП. При цьому потрібно вживати заходи щодо опротестування незаконних постанов про накладання адміністративних стягнень; оперативно реагувати на факти незаконного застосування до громадян уповноваженими органами та їх посадовими особами заходів адміністративного примусу. З цією метою прокурори повинні щомісяця перевіряти додержання закону: при адміністративному затриманні; при доставлянні правопорушника; щодо порядку й умов тримання осіб, підданих адміністративному арешту, в спецприймальниках та ізоляторах тимчасового тримання.

Лекція 5. Прокурорський нагляд за додержанням законів про неповнолітніх

У діяльності органів прокуратури нагляд за додержанням законів про права і свободи неповнолітніх завжди був одним із головних напрямків. Це зумовлено особливою увагою, яку держава приділяє долі неповнолітніх, а також тим, що в системі правових актів, яка регламентує права неповнолітніх, закладено основні конституційні вимоги, і перш за все Гарантії щодо захисту прав і свобод. Конституція України, Конвенція про права дитини, схвалена сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, що набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, Закон України "Про сприяння спеціальному становленню та розвитку молоді в Україні" та інші нормативні акти передбачають не тільки права неповнолітніх, але й обов'язки держави піклуватися про їх виховання, охорону здоров'я, гармонійний розвиток, а також захист прав і законних інтересів. Особливої уваги з боку держави потребують діти-сироти, діти, які залишилися без батьківського піклування, діти, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Генеральний прокурор України у Наказі № 6/1 гн від 15 квітня 2004 р. "Про організацію діяльності органів прокуратури щодо захисту прав і свобод неповнолітніх" чітко визначив основні завдання органів прокуратури на зазначеному напрямку діяльності:
- захист прав і свобод неповнолітніх, Гарантованих Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини, законами України;
- нагляд за додержанням законів органами виконавчої влади та місцевого самоврядування, на які покладено обов'язки щодо захисту прав дітей, профілактики правопорушень і бездоглядності;
- нагляд за додержанням законності в діяльності спеціальних установ для неповнолітніх: приймальників-розподільників, притулків, загальноосвітніх шкіл, професійно-технічних училищ, соціальної реабілітації, центрів медико-соціальної реабілітації.
Таке широке коло питань, які зобов'язані розглядати прокурори при виконанні визначених завдань, вимагає комплексного підходу до їх вирішення. Нагляд за додержанням законів, спрямованих на захист прав і свобод неповнолітніх, не передбачено в Законі "Про прокуратуру" окремою функцією, тому наглядові заходи здійснюються в рамках усіх функцій, визначених ст. 5 Закону "Про прокуратуру".
Прокурори, виходячи з завдань, здійснюють нагляд за додержанням законів:
1) про захист соціальних, майнових і особистих прав неповнолітніх;
2) про захист прав неповнолітніх у порядку цивільного судочинства;
3) спрямованих на запобігання правопорушенням неповнолітніх;
4) при проведенні досудового слідства у кримінальних справах про злочини, а також суспільно небезпечні діяння неповнолітніх, розгляді цієї категорії справ у судах;
5) при поміщенні дітей і підлітків до спеціальних установ для неповнолітніх.
Доцільно розглянути кожний напрямок наглядової діяльності.

Лекція 6. Прокурорський нагляд за додержанням органами внутрішніх справ законодавства про адміністративні правопорушення

Прокурорський нагляд є одним із засобів забезпечення законності під час застосування заходів впливу за адміністративні правопорушення. Він спрямований, перш за все, на захист прав та законних інтересів громадян — учасників адміністративних правовідносин, забезпечення своєчасного, всебічного, повного та об’єктивного з’ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, посилення впливу заходів адміністративної відповідальності на запобігання злочинів.Повноваження органів внутрішніх справ щодо припинення адміністративних правопорушень визначені п.п. 1-3, 5-8,18-19, 21-22 ст. 11 Закону “Про міліцію” та нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП). В залежності від характеру цих порушень органи внутрішніх справ або повністю здійснюють провадження по них (ст.222 КУпАП), або тільки порушують провадження, віддаючи справи на розгляд судів, адміністративних комісій та інших органів.Здійснюючи нагляд за додержанням законодавства про адміністративні правопорушення, прокурор використовує повноваження, передбачені ст.20 Закону “Про прокуратуру”, а у випадках реагування на факти незаконного затримання громадян в адміністративному порядку — повноваження, закріплені у ст.44 та 45 Закону “Про прокуратуру”.Повноваження прокурора при здійсненні нагляду за виконанням законів при провадженні у справах про адміністративні правопорушення конкретизовані у ст.250 КУпАП, відповідно до якої прокурор (його заступник) має право: порушувати провадження в праві про адміністративне правопорушення; знайомитися з матеріалами справи; перевіряти законність дій органів (посадових осіб) при провадженні в справі; брати участь у розгляді справи; заявляти клопотання; давати висновки з питань, що виникають під час розгляду справи; перевіряти правильність застосування відповідними органами (посадовими особами) заходів впливу за адміністративні правопорушення; опротестувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення; зупиняти виконання постанови, а також вчиняти інші, передбачені законом, дії.Стаття 290 КУпАП надає прокурору право опротестувати постанову у справі про адміністративне правопорушення. Принесення прокурором протесту зупиняє виконання постанови до розгляду протесту (ч.2 ст.291 КУпАП).Крім прокурора та його заступника здійснювати дії, спрямовані на виявлення порушень закону під час провадження у справі про адміністративні правопорушення, має право також помічник прокурора.Приводами до проведення перевірки можуть бути:статистичні дані судів, адміністративних комісій, органів внутрішніх справ за формами 1-АП, 1-А (піврічна, річна) “Звіт про розгляд справ про адміністративні правопорушення та особах, які притягнуті до адміністративної відповідальності”, який складають органи, посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення по суті. У звіті, зокрема, вказується: найменування статей КУпАП; кількість розглянутих справ, за якими прийнято постанови (рішення); дані про кількість осіб, притягнутих до адміністративної відповідальності, про закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення; дані про кількість осіб, у відношенні яких винесені постанови (рішення) про застосування адміністративного стягнення: попередження, штрафу, конфіскації, оплатного вилучення предмета, позбавлення спеціального права, виправних робіт, адміністративного арешту; застосування до неповнолітніх віком від 16 до 18 років заходів впливу, передбачених ст.24-1 КУпАП; вказуються дані про суми накладеного та стягнутого штрафу, розміри матеріальних збитків, завданих правопорушеннями, та суми відшкодованих збитків.Аналізуючи ці дані, можна зробити висновок щодо динаміки адміністративних правопорушень в регіоні та діяльності відповідних державних органів з виявлення таких правопорушень та притягнення осіб до відповідальності;- матеріали аналізу стану злочинності (особливо звернути увагу на злочини, що посягають на громадську безпеку та громадський порядок) та нагляду за додержанням законів за досудовим слідством, з яких можна зробити попередній висновок про можливі порушення законів в адміністративній практиці;- матеріали участі прокурора у розгляді судом справ про адміністративні правопорушення, по яких протоколи складали працівники органів внутрішніх справ. При цьому прокурор може виявити порушення законів, яких припускалися працівники зазначених органів на початкових стадіях провадження у справах про адміністративні правопорушення;- матеріали перевірки в адміністративній комісії, інших органах, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення;
- заяви та скарги громадян, повідомлення засобів масової інформації тощо;- безпосереднє виявлення прокурором порушень законів під час перевірки законності затримання осіб за адміністративні правопорушення та ін.Перевірки виконання законів в органах внутрішніх справ можуть бути обмежені з’ясуванням обставин, які викладені у скаргах громадян; мати суцільний (за визначений час) або вибірковий (за певними складами правопорушень) характер. У всякому разі при плануванні цієї роботи слід виходити із положень п.2.4.1 наказу Генерального прокурора України №6гнвід 15.04.2004 р. “Про організацію наглядової діяльності органів прокуратури щодо захисту прав і свобод громадян та інтересів держави ”, відповідно до якого прокурори мають: 1) приділяти особливу увагу нагляду за додержанням законів про адміністративні правопорушення правоохоронними та контролюючими органами, використовуючи в повному обсязі повноваження, зазначені у ст.250 КУпАП; 2) оперативно реагувати на факти незаконного застосування до громадян уповноваженими органами та посадовими особами заходів адміністративного примусу. З цією метою щомісячно перевіряти додержання закону при адміністративному затриманні правопорушників і при їх доставленні до відповідних установ.

Лекція 7. Нагляд за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство

Відповідно до п. 3 ст. 5, ст. ст. 29 і 30 Закону України «Про прокуратуру» однією із галузей (напрямів) прокурорсько-наглядової діяльності виступає нагляд за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство. Звідси випливає, що цей напрям охоплює нагляд за законністю в двох самостійних, врегульованих нормами, відмінних між собою, галузей права, видах діяльності правоохоронних органів: а) оперативно-розшуковій та б) кримінальній процесуальній (дізнання та досудове слідство). Ця обставина дозволяє відокремлено розглядати нагляд прокурора за оперативно-розшуковою діяльністю і за досудовим розслідуванням.
Об’єктами прокурорського нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, виступають оперативні підрозділи:
Міністерства внутрішніх справ України – кримінальна, транспортна та спеціальна міліція, спеціальні підрозділи по боротьбі з організованою злочинністю, підрозділи внутрішньої безпеки, судова міліція;
Служби безпеки України – контррозвідка, військова контррозвідка, спеціальні підрозділи по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю, оперативно-технічні, внутрішньої безпеки, документування, боротьби з тероризмом і захистом учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів, захисту національної державності;
Служби зовнішньої розвідки України – агентурної розвідки, оперативно-технічні, власної безпеки;
Державної прикордонної служби України – розвідувального органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону (агентурної розвідки, оперативно-технічні підрозділи, власної безпеки), оперативно-розшуковими підрозділами відповідно спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону та його територіальних органів, підрозділами з охорони державного кордону органів охорони державного кордону та Морської охорони, забезпечення внутрішньої безпеки, забезпечення власної безпеки, документування та оперативно-технічними підрозділами;
Управління державної охорони – підрозділи оперативного забезпечення охорони виключно з метою забезпечення безпеки осіб та об’єктів, щодо яких здійснюється державна охорона
Органів державної податкової служби – оперативними підрозділами органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства;
Органів і установ виконання покарань та слідчих ізоляторів Державної пенітенціарної служби України;
Розвідувального органу Міністерства оборони України – оперативними, оперативно-технічними, власної безпеки;
Органів державної митної служби – оперативними підрозділами, які ведуть боротьбу з контрабандою.
Проведення оперативно-розшукової діяльності іншими підрозділами зазначених органів, підрозділами інших міністерств, відомств, громадськими, приватними організаціями та особами забороняється.
Охоплення в одну галузь прокурорського нагляду виконання законів оперативно-розшуковими органами і органами досудового розслідування можна пояснити спільними завданнями кримінального провадження.
Предмет прокурорського нагляду за оперативно-розшуковими органами визначений у ст. 29 Закону України «Про прокуратуру» як додержання ними законів щодо охорони прав і свобод людини та громадянина; встановленого порядку здійснення оперативно-розшукової діяльності й забезпечення законності рішень, що ними приймаються.
Оперативно-розшукова діяльність, згідно з Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність» - це система гласних і негласних пошукових, розвідувальних та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів. Ця діяльність ґрунтується на принципах законності, додержання прав і свобод громадян та юридичних осіб.
Статтею 14 цього закону визначено, що нагляд за додержанням законів під час проведення оперативно-розшукової діяльності здійснюється Генеральним прокурором України, його заступниками, прокурорами Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя і прирівняними до них прокурорами та їх заступниками, а також уповноваженими наказом Генерального прокурора України начальниками та прокурорами управлінь, відділів Генеральної прокуратури України та прокуратур Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя.
Керівники міських, районних, міжрайонних, районних в містах та прирівняних до них прокуратур, а також призначені ними прокурори здійснюють нагляд за додержанням законів під час проведення оперативно-розшукової діяльності в оперативно-розшукових справах, заведених піднаглядними їм територіальними оперативними підрозділами правоохоронних органів.
Прокурор в межах своєї компетенції:
безперешкодно входить в усі приміщення органів, які проводять оперативно-розшукову діяльність;
вимагає для перевірки розпорядження, інструкції, накази та інші акти щодо оперативно-розшукової діяльності, оперативно-розшукові справи, реєстраційні, облікові, звітні, статистичні, аналітичні документи та інші відомості щодо здійснення оперативно-розшукових заходів;
доручає керівникам відповідних органів проведення у підвідомчих їм підрозділах перевірок з метою усунення порушень закону;
дає письмові вказівки про проведення оперативно-розшукових заходів з метою попередження та виявлення злочинів, про розшук осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду, ухиляються від відбування кримінального покарання, безвісно відсутні;
дає згоду на продовження строку проведення оперативно-розшукової діяльності;
отримує пояснення щодо порушень вимог закону від посадових осіб органів, які проводять оперативно-розшукову діяльність;
перевіряє скарги на порушення законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, з ознайомленням у необхідних випадках з оперативно-розшуковими матеріалами;
скасовує незаконні постанови про заведення або закриття оперативно-розшукової справи, зупинення або поновлення оперативно-розшукової діяльності чи про інші рішення, що суперечать закону;
вживає заходів щодо усунення порушень законності під час проведення оперативно-розшукової діяльності і щодо притягнення винуватих до встановленої законом відповідальності;
Відомості про осіб, які конфіденційно співробітничають або співробітничали з розвідувальним органом України, належність конкретних осіб до кадрового складу розвідувальних органів, а також форми, методи і засоби розвідувальної діяльності та організаційно-штатна структура розвідувальних органів до предмета прокурорського нагляду не належать.
Прокурорська перевірка законності виконання оперативно-розшукових заходів повинна дати відповідь на такі питання
чи були вони скеровані на досягнення передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність» мети і завдань їх застосування?
чи були для їх виконання законні приводи і підстави?
чи входило проведення оперативно-розшукових заходів у компетенцію підданих перевірці органів?
чи у відповідності з законодавством відбувалось фіксування і легалізація наслідків конкретних випадків оперативно-розшукової діяльності?
Оперативно-розшукові заходи можуть проводитись тільки з метою захисту життя, здоров’я, прав і свобод людини і громадянина, власності, забезпечення безпеки суспільства і держави від злочинних посягань. Заборонено проводити такі заходи в інтересах будь-якої політичної партії, громадського і релігійного об’єднання.
Перевірки законності проведення оперативно-розшукових заходів та прийнятих при цьому рішень проводяться на підставі:
планових заходів з урахуванням стану законності в цій сфері діяльності;
даних про відсутність позитивних результатів щодо попередження, своєчасного виявлення і припинення злочинів, розшуку осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, суду або ухиляються від відбування кримінального покарання, а також безвісно відсутніх осіб;
інформації про неналежне виконання вказівок уповноваженого прокурора;
повідомлень оперативних підрозділів про заведення чи закриття оперативно-розшукової справи, проведення оперативно-розшукових заходів, які не потребують дозволу слідчого судді або рішення прокурора;
повідомлень, скарг і звернень осіб про порушення вимог законодавства під час здійснення оперативно-розшукової діяльності;
інформації про неналежне виконання доручень, постанов, ухвал та інших обов’язкових рішень слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо здійснення розшуку осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, суду або ухиляються від відбування кримінального покарання;
ініціювання керівниками відповідних галузевих управлінь і відділів, керівниками міських, районних, міжрайонних та прирівняних до них прокуратур та вказівки уповноваженого прокурора вищого рівня.
Обов’язково необхідно перевіряти додержання вимог чинного законодавства щодо:
заведення оперативно-розшукових справ, підстав для проведення оперативно-розшукової діяльності
наявності повноважень в осіб, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність;
відповідності оперативно-розшукових заходів цілям і завданням оперативно-розшукової діяльності, дотримання встановлених законодавством умов і порядку проведення оперативно-розшукових заходів, а також залучення громадян до їх здійснення на конфіденційній основі та засадах добровільності;
застосування окремих обмежень прав і свобод людини, обґрунтованості клопотань до суду про надання дозволу на проведення оперативно-розшукових заходів, зокрема пов’язаних із втручанням у приватне спілкування;
своєчасності направлення відомостей про злочинну діяльність окремих осіб, які здобуті в ході оперативно-розшукової діяльності, органам досудового розслідування для початку та здійснення досудового розслідування;
обґрунтованості продовження, припинення, поновлення обчислення строків ведення оперативно-розшукових справ та їх закриття, а також використання результатів оперативно-розшукової діяльності;
своєчасності повідомлення про заведення та закриття оперативно-розшукових справ;
відповідності відомчих наказів, інструкцій, розпоряджень та інших правових актів з питань проведення оперативно-розшукової діяльності Конституції України та іншим законам України.
Уповноважені прокурори повною мірою повинні використовувати свої права, щодо проведення перевірок, усунення порушень, допущених при здійсненні оперативно-розшукової діяльності, поновлення порушених прав і свобод громадян, для цього:
Знайомитися з оригіналами оперативно-розшукових документів і відповідними журналами їх реєстрації й обліку, за наслідками перевірки складати відповідно до правил секретного діловодства довідку. Вживати заходів щодо усунення виявлених недоліків і порушень законів.
Вимагати письмові пояснення від керівників оперативних підрозділів та осіб, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, щодо виявлених порушень закону та їх причин.
Надавати письмові вказівки про проведення оперативно-розшукових заходів з метою попередження та виявлення злочинів, розшуку осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, суду, ухиляються від відбування кримінального покарання, та осіб, які безвісно відсутні.
Перевіряти законність заведення оперативно-розшукових справ протягом 5 днів від дня надходження повідомлення про їх заведення з метою своєчасного реагування на незаконні рішення про заведення таких справ.
Перевіряти своєчасність та обґрунтованість направлення оперативними підрозділами матеріалів, у яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування, або відповідних повідомлень органам досудового розслідування, прокурору в разі неможливості направлення таких матеріалів у зв’язку з проведенням оперативно-розшукових заходів, що тривають і припинення яких може негативно вплинути на результати кримінального провадження.
У кожному випадку вирішення питання про погодження постанови про продовження строку ведення оперативно-розшукової справи відповідні прокурори повинні перевіряти обґрунтованість таких постанов і відповідність їх матеріалам справи. При встановленні фактів порушення вимог законодавства при веденні оперативно-розшукових справ вирішувати питання про відповідальність винуватих працівників.
Окрім того, прокурори повинні перевіряти законність закриття оперативно-розшукових справ протягом 10 діб з моменту одержання повідомлення про їх закриття з метою своєчасного реагування на незаконні рішення про закриття таких справ. Рішення про скасування постанов про закриття оперативно-розшукової справи, за наявності для цього законних підстав, приймати в цей же строк. У разі погодження із закриттям оперативно-розшукової справи – складати довідку про обґрунтованість прийнятого рішення.
Доручення керівникам правоохоронних органів щодо проведення перевірок у підвідомчих оперативних підрозділах, постанови та письмові вказівки про проведення оперативно-розшукових заходів з метою попередження та виявлення злочинів, розшуку осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду, ухиляються від відбування кримінального покарання, безвісно відсутніх, необхідно підписувати керівникам органів прокуратури, начальникам структурних підрозділів і працівникам, уповноваженим наказом Генерального прокурора України, керівникам міських, районних, міжрайонних та інших прирівняних до них прокуратур.
Основними критеріями оцінки ефективності прокурорського нагляду за додержанням законів при проведенні оперативно-розшукової діяльності є:
додержання прав людини і громадянина, у тому числі щодо недоторканності особистого життя, житла і таємниці листування, телефонних розмов, телеграфної кореспонденції та інших форм приватного спілкування, банківських вкладів і рахунків, вжиття невідкладних заходів до поновлення порушених прав та притягнення винних осіб до встановленої законом відповідальності;
своєчасність реагування на порушення законності при здійсненні оперативно-розшукової діяльності.

Лекція 8. Участь органів прокуратури в міжнародному співробітництві

У межах своєї компетенції прокуратура України здійснює співробітництво з спеціалізованими міжнародними організаціями, прокуратурами і відповідними компетентними органами зарубіжних країн, приймає участь у розробці міжнародних договорів України, заключає угоди з питань правової допомоги.
Передумови для міжнародного співробітництва прокуратури України з відповідними установами іноземних держав відображенні у Конституції України та Законі України “Про прокуратуру”. Згідно статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Отже, на конституційному рівні визначається пріоритет міжнародного договору України перед законами та іншими законодавчими актами, крім Конституції України. Якщо міжнародним договором України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.
Стаття 26 Закону України “Про прокуратуру” передбачає, що Генеральний прокурор України відповідно до міждержавних угод про надання правової допомоги вирішує питання про порушення і розслідування кримінальних справ, проведення дізнання, видачу злочинців або осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, направлення повідомлень про наслідки кримінального переслідування, а також інші передбачені такими угодами питання.
Згідно Постанови Верховної Ради України від 17 листопада 1993 р. № 3611-ХІІ, до ратифікації відповідних міжнародних угод, Генеральному прокурору України надані повноваження на підписання від імені України договорів (угод) про прийом громадян України, засуджених судами інших держав, для відбування покарання на території України та про передачу громадян іноземних держав, засуджених судами України, для відбування покарання на території цих держав.
Основними формами міжнародного співробітництва прокуратури України є:
- надання правової допомоги у цивільних, сімейних і кримінальних справах;
- підготовка висновків і пропозицій про доцільність укладання нових і приєднання до чинних угод про правову допомогу;
- організація заходів міжнародного характеру (переговорів, експертних нарад, семінарів, конференцій тощо);
- підготовка довідкових, аналітичних та інформаційних матеріалів і підсумкових документів про необхідність проведення заходів міжнародного характеру.
Найбільш важливим напрямком міжнародного співробітництва органів прокуратури є надання правової допомоги. Зміст правової допомоги у широкому розумінні включає підготовку і передачу до іноземних правоохоронних органів і судових установ, а також виконання на їх прохання звернень (клопотань, доручень, запитів) про:
- проведення процесуальних дій (виконання слідчих дій, вручення документів, передачу предметів, надання документів тощо);
- екстрадицію (видачу) осіб;
- передачу провадження у кримінальних справах.
Обсяг правової допомоги, що надається органами прокуратури України визначається у конкретному міжнародно-правовому акті, аналіз яких показує, що прокуратура надає правову допомогу, зокрема з питань:
- розслідування правопорушень в економічній та зовнішньоекономічній діяльності;
- охорони навколишнього середовища;
- додержання законів про державний кордон і митну справу;
- надання матеріалів дослідної перевірки або кримінальної справи;
- порушення кримінальних справ і розслідування злочинів;
- виконання окремих прохань по кримінальних, цивільних, господарчих справах;
- розшуку підозрюваних, обвинувачених, а також відправлення етапом заарештованих та засуджених осіб;
- видачі осіб, які скоїли злочин;
- розшуку осіб, які пропали безвісти;
- розшуку викраденого майна і повернення незаконно придбаних предметів і цінностей;
- використання архівних матеріалів, що не пов'язані з державною таємницею;
- реабілітації жертв політичних репресій;
- виконання вироків, відносно осіб засуджених судами інших держав.
Значні повноваження мають органи прокуратури по нагляду за дотриманням положень міжнародних договорів України при наданні правової допомоги. Прокуратура здійснює нагляд за дотриманням законів при виконанні доручень про проведення розшуку осіб або майна, слідчих дій, особливо тих, що потребують санкції прокурора, затримання і взяття під варту осіб, які видаються іншій державі, їх звільнення з-під варти, якщо вимогу про їх видачу не отримано впродовж передбаченого законодавством строку. Генеральна прокуратура України також вирішує питання про відстрочку видачі особи, якщо її притягнуто до кримінальної відповідальності або засуджено за інший злочин, до припинення кримінального переслідування, виконання вироку або до звільнення від покарання.
Згідно з внутрішнім законодавством України органи прокуратури здійснюють кримінальне переслідування громадян України, підозрюваних у скоєні злочину на території іншої держави.
З метою забезпечення належної організації міжнародного співробітництва органів прокуратури у законодавстві України про ратифікацію міжнародних договорів Генеральна прокуратура України визначена як центральний орган, на який покладаються повноваження щодо здійснення міжнародного співробітництва.
Відповідно до наказу Генерального прокурора України № 9 від 07.05.04 р. „Про організацію роботи органів прокуратури України у галузі міжнародного співробітництва і правової допомоги” врегульовано розподіл компетенції Генеральної прокуратури України і підпорядкованих прокуратур у сфері міжнародного співробітництва. Виключними обов’язками Генеральної прокуратури України є:
- забезпечення постійного контролю за діяльністю підпорядкованих прокуратур по нагляду за виконанням міжнародних договорів та їх застосуванням;
- інформування Міністерства закордонних справ України про затримання (арешт) осіб, які підлягають видачі з України;
- розгляд та вирішення запитів про екстрадицію осіб і про проведення процесуальних дій у кримінальних справах за винятком випадків, коли міжнародними договорами України передбачається можливість передачі таких звернень безпосередньо прокурорам обласного та районного рівнів;
- розгляд клопотань про перейняття кримінального переслідування і запитів про надання правової допомоги у кримінальних справах, що надходять від компетентних установ тих держав, з якими Україна не має чинних міжнародних угод або адресовані установам зазначених держав органами досудового слідства України;
- розгляд матеріалів щодо відповідності рішень, які приймаються органами прокуратури, нормам міжнародних договорів України про правову допомогу;
- підготовка висновків і пропозицій про доцільність укладання нових і приєднання до чинних угод про правову допомогу;
- організація міжнародних переговорів, експертних нарад, семінарів, конференцій з питань міжнародного співробітництва у сфері надання правової допомоги, а також вирішення питань про участь у таких заходах працівників органів прокуратури.
В структурі Генеральної прокуратури України створено Управління міжнародних зв’язків, яке включає договірно-правовий відділ та відділ екстрадиції та доручень.
Забезпечення дотримання в діяльності підпорядкованих прокуратур та підрозділів вимог міжнародних договорів України в галузі надання правової допомоги, своєчасна та якісна підготовка довідкових, аналітичних та інформаційних матеріалів і підсумкових документів, а також ініціатива інформування управління міжнародних зв’язків про проведення відповідних заходів міжнародного характеру і надання необхідної допомоги в їх організації належить заступникам Генерального прокурора України, начальникам управлінь і відділів Генеральної прокуратури України, прокурорам областей та прирівняним до них прокурорам. З цією метою, спеціально визначеним працівникам апаратів обласних і прирівняних до них прокуратур доручений нагляд за додержанням законів у міжнародно-правовій сфері. У разі необхідності вони звільняються від виконання інших обов'язків.
У випадках, коли безпосередня участь обласних, міських, районних та прирівняних до них прокурорів у питаннях міжнародного співробітництва прямо не передбачена відповідними міжнародними договорами України, вони можуть здійснювати заходи у цьому напрямі діяльності виключно на підставі повноважень, наданих їм наказами і дорученнями Генерального прокурора України. Ці прокурори повинні забезпечити нагляд за законністю діяльності органів дізнання та досудового слідства при здійсненні повноважень, наданих їм міжнародними договорами України.
Таким чином, під міжнародним співробітництвом органів прокуратури слід розуміти засновану на міжнародних договорах і угодах України взаємодію Генерального прокурора України і підпорядкованих йому прокурорів з відповідними компетентними органами інших держав і міжнародними організаціями з питань надання правової допомоги при екстрадиції (видачі) осіб для кримінального переслідування або виконання вироку, передачі провадження у кримінальних справах, а також проведення процесуальних дій