Анжеліка Кокарєва
к.пед.наук, доцент, м. Київ

Моніторинг в освіті як педагогічна проблема

Модернізаційні зміни зумовлюють необхідність переосмислення традиційних уявлень про мету і завдання системи освіти України на принципах демократизації, гуманізації, диференціації, орієнтації на особистість. Особливо актуальним на сучасному етапі розвитку суспільства є декларування важливості підвищення якості освіти та заснування центрів моніторингу якості освіти. 
Освіта як стратегічна галузь не може функціонувати за принципом ситуаційного реагування на ту чи іншу проблему, а повинна розвиватися передусім як налаштована довгострокова система, яка ґрунтується на вирішальному визнанні результатів процесу навчання.
Відомо, що оновлене розуміння призначення освіти ґрунтується на таких тезах: навчитися самостійно добувати знання; прогнозувати та управляти як результатами, так і процесами навчання; діяти та жити в нових умовах бачення якості освіти як системи соціально зумовлених показників рівня знань, умінь і досвіду творчої діяльності та ціннісного ставлення до навколишнього світу тощо.
Сучасний освітній менеджмент ґрунтується на запровадженні діагностичних методів і технологій збирання й опрацювання отриманої інформації, протиставляючи їх декларативності та суб'єктивності інтерпретації одержаних даних. Тому для прийняття ефективних і своєчасних управлінських рішень, що відповідають реальному станові функціонування й прогнозування розвитку об'єкта управління – студента, навчального закладу чи системи освіти загалом, необхідна об'єктивна та вірогідна інформація про різні аспекти їхньої діяльності. Це потребує постійного їх обстеження, налагодження системи моніторингу освіти, головною метою якої стає збирання, оцінювання й аналіз її якісних показників на всіх рівнях функціонування, поширення та доступу до цієї інформації громадськості, різних користувачів освітніх послуг, посилення управлінських дій щодо якісних показників в освіті.
Ми схильні до думки про те, що якість вищої освіти – узагальнений системний показник розвитку особистості, навчального закладу, освітнього середовища в галузі педагогіки та часовому вимірі. 
Якість освіти забезпечують такі підсистеми, як: 
-	освітній процес (у тому числі дистанційне навчання, самоосвіта тощо);
-	науково-методична підтримка освітнього процесу;
-	мотиваційна та психологічна підтримка освітнього процесу;
-	адміністративно-управлінське супроводження освітнього процесу на різних рівнях системи освіти.
Аналіз літератури з педагогіки і психології вітчизняних та зарубіжних фахівців підтверджує особливий інтерес у науковців різних країн до педагогічного
моніторингу, який трактується як тривале спостереження за процесом інтеграції психолого-педагогічних знань в усіх його станах і виявах, співвіднесення одержаної інформації із заданим еталоном і прогнозуванням на цій підставі нового технологічного забезпечення цього процесу.
Ми розглядаємо педагогічний моніторинг як механізм саморегуляції, саморозвитку  студента і вибору викладачем  напряму діяльності для досягнення поставленої мети.
Варто додати, що педагогіка – це наука про навчання, виховання й освіту, то цілком закономірним є виокремлення дидактичного, виховного та освітнього моніторингу як підвидів педагогічного.