Каряка І.В.
старший викладач кафедри 
педагогіки та психології професійної освіти, м.Київ

Психологічні особливості інтелектуального розвитку студентів
Сучасні шляхи розвитку професійної освіти зумовлюють пошук нових сфер діяльності фахівця, що веде до формування в його свідомості нових світоглядних орієнтирів. В зв’язку з цим, проблема реалізації інтелектуального потенціалу особистості достатньо актуальна на сьогоднішній день в наукових колах.
Осягнення студентом змістового матеріалу заняття (лекційного та практичного) знаходиться в прямій залежності від здатності перетворювати почутий матеріал у певні зорові уявлення, що зумовлюють активізацію аналітичної діяльності мозку. Внаслідок цього здійснюється детальний аналіз матеріалу, що викликає утворення цілісного образу тематики заняття, вираження якого втілюється в зовнішніх практичних діях студента. 
Означена послідовність включення одних або інших аспектів психічної діяльності в процесі осягнення змістового матеріалу дозволяє простежити особливості переведення матеріалу з перцептивного рівня рефлекторного відображення на пізнавальний рівень усвідомлених реакцій. 
Відповідно до цього інтелектуальна діяльність студента виступає складною багаторівневою структурою, в якій перетинаються результати перцептивного й інтелектуального актів. Адекватність сприйняття та осягнення тематичного матеріалу заняття здійснюється за рахунок  активного творчого оволодіння інформаційним образом, що постає у вигляді багатошарового повідомлення. 
Зважаючи на суб’єктивні особливості розвитку психічної діяльності юнаків, зміст матеріалу може сприйматися студентами по-різному, що здатний ускладнювати процес оволодіння відповідними знаннями та породжувати поверхневе вивчення матеріалу. Це, в свою чергу, викликає пасивність, або шаблонність мислення студентів та унеможливлює інтелектуальний розвиток. Тобто, діти, які психологічно не готові до сприйняття та розуміння інформації ніколи не зможуть осягнути її змісту в цілому.
Тому без попередньої психологічної настроєності на мисленнєву діяльність викладач не в змозі викликати у студента емоції, думки і прагнення, які відповідатимуть адекватному осягненню тематичному змісту матеріалу. Поза психологічної налаштованості у студентів буде формуватися байдуже ставлення до тієї інформації, яку вони не розуміють. При цьому вони звикатимуть до пасивного сприйняття, загальні враження почутої інформації пробігатимуть поверхово, не зачіпаючи особистості, не викликаючи думок, не ставлячи перед ними ніяких запитань. Тобто без урахування готовності студента до сприйняття матеріалу (як би добре він не був структурований) бажаного ефекту щодо його засвоєння не буде, оскільки інформація може впасти на «непідготовлений ґрунт».
Аналізуючи сказане, слід зазначити, що ефективним засобом актуалізації інтелектуального розвитку студентів є педагогічна настанова, за допомогою якої викладач здійснює не лише перевірку готовності студента до навчальної діяльності, а й викликає цю готовність та управляє нею. А це, в свою чергу, виступає основою передбачення дій студента, програмуванням його інтелектуальної діяльності у процесі навчанні. Тобто, від раціонального впливу педагогічних настанов на заняттях, у студента активізуються відповідні реакції, від яких залежатиме зміст емоцій і почуттів, образів і асоціацій, думок та переконань. Вони сприятимуть глибшому проникненню в змістову сутність матеріалу, підсилюють інтелектуальні здібності. Їх вплив позитивно відображається на психічній настроєності студента до процесу сприйняття матеріалу та роботи над ним, що, в свою чергу, спонукають дитину до активної мислительної  діяльності.