Title: Освітній потенціал синергетики як основа оновлення структури і змісту сучасної вищої освіти
Author: COMP
Last saved by: Customer
Company: Home

Ельвіра Лузік
д. пед. н., професор, м. Київ

Освітній потенціал синергетики як основа оновлення структури і змісту сучасної вищої освіти

Нові тенденції в європейській культурі, які відбулися в суспільстві у другій половині ХХ століття як з боку науки, так і з боку системи освіти, сформували нові вимоги до основних парадигм розвитку системи вищої освіти, поставив в центрі своєї філософії нелінійність мислення як сукупність комунікативних актів, як дискурс (доказ), виділивши, при цьому, разом з поверхневими структурами, глибинні способи мислення, що співзвучні глобальним інформаційним технологіям.
Аналіз теоретичних орієнтирів сучасної вищої освіти дозволив виявити пізнавальну та методологічну значущість основних парадигм розвитку системи вищої освіти, сутність яких полягає у визначенні викладача не як ретранслятора заданого ціннісного, когнітивного та ідеологічного змісту, а як комунікатора, специфіка діяльності якого полягає в особливостях розробки технологій генерування знань, обробки інформації та символічної комунікації, і від дій якого залежить успіх основних цілей освітнього процесу як на мікро-, так і на макрорівні.
Дослідження, проведені науковцями, показали, що не саме знання і не інформація, як така, стають визначальними чинниками розвитку сучасного суспільства, а конкретна специфіка їх взаємодії, яка, в умовах мереж інформаційних технологій, надає якість складності знань та інформації. Звідси навчальна діяльність у контексті виникнення нового, інформаційно-комунікативного способу розвитку з необхідністю набуває істотно нелінійного, інноваційно-циклічного характеру. Змінюється її зміст: вона перетворюється в діяльність креативного, комунікативного конструювання нових активних нелінійних середовищ, складних реальностей (речових, інформаційних, чуттєво-емоційних, знаково-символічних, інтелектуальних і духовних), що перетинаються і взаємно відтворюються. В результаті можна говорити про становлення нового, «рефлексивного» суспільства, здатного до усвідомлення своїх можливостей і меж їх реалізації в просторі власної свободи, до усвідомлення всіх ризиків своєї діяльності в нестабільному світі культури і природи, в усвідомленні своєї відповідальності за цей світ. 
Таким чином, щоб жити і діяти в нових умовах необхідні інше мислення, інший образ дії, адекватний зміні логіки мислення; нові цінності та практичні навички життя. Саме в синергетичній картині світу відбувається зустріч фізичних, соціальних і психічних аспектів буття як індивідуума; так і соціума, проблеми «двох культур»; освіти як міжкультурної та міждисциплінарної комунікації. Завдяки синергетики розбіжності між природничими, соціальними та гуманітарними науками поступово нівелюються, а фактором їх об’єднання стає людина і суспільство. В результаті виникає цілісний динамічний образ Всесвіту, який самоорганізується з включенням в нього людини, причетної до того, що в ньому відбувається, а принципи складного (планетарного) мислення, що покладені в основу дослідження самоорганізуючих та саморозвиваючих систем (до яких відноситься і система освіти), дозволяють створити таку систему вищої освіти для людини, завдяки якої вона здатна бути успішною в цьому інформаційно-освітньому середовищі.