УДК: 378:371.3 
ДОБРОТВОР Олена Вікторівна, 
кандидат педагогічних наук, 
доцент кафедри педагогіки та психології 
професійної освіти, Гуманітарний інститут, 
Національний авіаційний університет 

ЗМІСТ ОСВІТИ 
У ПРОЦЕСІ СУЧАСНОЇ ПРОФЕСІЙНОЇ ПІДГОТОВКИ 

Анотація
	У статті розглянуто проблему змісту сучасного професійного навчання  та організації зростаючої системи знань людини. Розкрито центральне положення змісту освіти у процесі вдосконалення вищої школи відповідно до вимог ринку праці.
	Ключові слова: зміст освіти, компетентність, індивідуальна навчальна траєкторія, освітня програма, формальний тип вищої освіти, матеріальний тип вищої освіти, соціально-культурний об’єкт, технологія навчання, миследіяльність, практика, соціальна мобільність.

Аннотация
		В статье рассмотрена проблема содержания современного профессионального обучения и организации увеличивающейся системы человеческих знаний. Раскрыто центральное положение содержания образования в процессе усовершенствования высшей школы в соответствии с требованиями рынка труда.
Ключевые слова: содержание образования, компетентность, индивидуальная траектория, образовательная программа, формальный тип высшего образования, материальный тип  высшего образования, социально-культурный объект, технология обучения, мыследеятельность, практика, социальная мобильность..

Summary
		The article deals with the issue of the content of modern teaching and organization of gaining more human knowledge. The central position of the content of education in the process of improving higher education in accordance to requirements of the labor market has been showed.
		Key words: the content of education, competence, individual educational trajectory, educational program, formal type of higher education, material type of higher education, socio-cultural object, technology of teaching, activities for thinking, practice, social mobility.

	Постановка проблеми та її актуальність. У процесі реформування української економіки найбільш гострою проблемою визнають невідповідність рівня підготовки кадрів новим вимогам сучасного виробництва, яке потребує технологічної модернізації. Освітні заклади, зберігаючи академічну направленість, не задовольняють зростаючі вимоги представників ринку праці. Зниження соціально-економічної ефективності професійної підготовки кадрів призводить до постійного скорочення частки випускників, які працюють за отриманою спеціальністю. Водночас в останні роки зростає кількість приватних ВНЗ, корпоративних інститутів, центрів підготовки, тренінгових та консалтингових компаній з підвищення кваліфікації. Це вказує на інтенсивне формування ринку освітніх послуг, на якому успішно функціонуватимуть  лише  продуктивні та прогресивні учасники.
Загальновідомо, що сучасна ситуація характеризується невизначеністю, появою нових знань, вимогою вчитися впродовж всього життя та формувати компетентності. Світ постійно змінюється: одні професії зникають, інші – з’являються, нові ідеї та технічні устрої примушують нас змінювати весь життєвий уклад [1]. У таких умовах постає проблемне питання: як підготувати до професійної діяльності сьогодні? Як забезпечити  якість послуг із загальноосвітньої та професійної освіти, що є визначальним чинником нормального функціонування загальнодержавних інфраструктур та інститутів. 
Таке завдання вимагає обґрунтування та реалізації нових стратегій взаємодії освітян та представників ринку праці, змін у законодавстві, в формах та методах навчання. Однак, основною проблемою, що зумовлює очікувані зміни в освіті, є проблема змісту навчання, проблема форми та організації зростаючої системи  знань людини.
Актуальність проблеми визначається необхідністю подолання зростаючого розриву між освітянами та представниками ринку праці. Сьогодні є потреба у створенні нових, зручних та ефективних механізмів навчання впродовж життя, розробці варіативних різноманітних навчальних програм для задоволення потреб ринку праці, що швидко змінюється. Оновлення вимог до випускника ВНЗ вимагає критичного ставлення до існуючих підходів у галузі освіти, утвердження цінності поняття «власна освітня траєкторія» разом із потребою в швидкій підготовці кадрів. 
	Аналіз наукових праць, присвячених розв’язанню проблеми. Вивченню питань, пов’язаних з проблемами розвитку системи професійної підготовки кадрів відповідно до вимог ринку праці, присвячено багато досліджень. У такому ракурсі дослідження професійної освіти ведуть В. Антонюк,                   О. Грішнова, Т. Кір’ян, Л. Лавриненко, Е. Лібанова, О. Новікова, І. Петрова, В.Савченко, Л. Шаульська, Г. Ярошенко та інші вчені. Більшість виконаних досліджень стосується вдосконалення організаційних схем взаємодії ринку праці і системи професійної підготовки кадрів. Зокрема, узгодженою є позиція дослідників щодо чинників такої взаємодії в наш час. Це: дієва система прогнозування потреб ринку у випускниках системи професійної освіти; соціальне партнерство між учасниками ринку освітніх послуг, бізнес-структурами та установами освіти; коректність стратегій промислової реструктуризації та інноваційно-інвестиційної політики [2].  Однак,  аналіз означених робіт не дає можливості  розкрити  механізм  подолання дефіциту кваліфікованих дієздатних працівників.  Незважаючи на певні зміни у навчальних планах і програмах ВНЗ України, удосконалення практичного стажування студентів, результати системи освіти сьогодні не стають рушійною силою розвитку суспільства, не призводять до зростання рівня життя населення [3].  
Проблеми вищої освіти на сучасному етапі розглядаються аналітиками та експертами у галузі соціології та економіки.  Аналітики  проектів  Світового банку, ЮНЕСКО досліджують стан вищої освіти в окремих країнах, регіонах, у світі в цілому (Д. Альбрехт, А. Зідерман, Дж. Псахаропулос, Дж. Тілак  та ін.). У таких роботах розглядаються альтернативні пропозиції щодо покращення ефективності вищої освіти, прогнозуються перспективи, узагальнюється досвід  реалізації реформ [4].  Порівняльний аналіз сучасних досліджень, присвячених проблемі недостатньої ефективності вищої освіти, невідповідності реаліям ринку праці, відкриває  перспективу детального вивчення змісту навчання, який вбачається нами таким елементом, що утворює та направляє всю роботу з перебудови всієї системи навчання. Детально проблема змісту освіти як центральна досліджувалась у роботах Р. Акоффа,  О.Зінченко, О. Попова, Г. Щедровицького. Особлива увага вчених звертається не стільки на перебудову навчальних предметів та програм, але й на зміст та форму організації всієї системи знань людства [5].  
Постановка завдання, цілі статті. З метою обґрунтування центрального положення змісту освіти у процесі вдосконалення існуючої системи професійного навчання розглянемо підходи до визначення змісту професійної освіти; висвітлимо пряму залежність ефективності  прогнозування та підготовки навчальних програм на випередження від питання визначення змісту освіти. 
Виклад основного матеріалу. У Законі України "Про вищу освіту" зазначено: зміст вищої освіти - це обумовлена цілями і потребами суспільства система знань, умінь і навичок, професійних, світоглядних, громадянських якостей особистості майбутнього фахівця, сформована в процесі навчання з урахуванням перспектив розвитку суспільства, науки, техніки, технологій, культури та мистецтва. Інститут професійно-технічної освіти НАПН України об’єднує сучасних науковців та практиків навколо теми формування змісту підготовки сучасних робітників, у тому числі, за інноваційними та інтегрованими  професіями; управління професійно-технічними навчальними закладами в умовах децентралізації; проектування інноваційних методик навчання та впровадження гнучких педагогічних технологій у систему підготовки і перепідготовки персоналу в професійно-технічних закладах різних типів  та форм власності;  орієнтації молоді на робітничі професії та залучення учнів старшої школи до профільного навчання за технологічним напрямом. 
Однак, спрямовання зусиль на пошук нових методик та технологій навчання у ВНЗ, способів організації взаємодії викладачів та роботодавців, на наш погляд, призведе до очікуваного ефекту за умови утвердження у якості базового (похідного) положення тези про полярність освітнього простору. Як пише Р. Акофф, сьогодні існують два світи до визначення поняття «освіта», відповідно два протилежних значення: «один світ складається зі школи та коледжів (та університетів), у ньому панує стандартизація. Другий – світ інформації, знань та розуму, які розповсюджуються всіма можливими способами (а не тільки через викладачів). … Саме в цьому світі відбувається процес реального навчання» [6]. 
Зміст вищої освіти включає добір навчальних дисциплін, комплектування навчальних планів, програм. Проте, саме в середовищі, а не в навчальній аудиторії з’являється простір для будівництва змісту.  У роботах О. Зінченка зазначено, що спроби зробити навчання ширшим і загальним призводять на шлях механічного об’єднання і, отже, збільшення об’єму різноманітних знань для сучасного виробництва, які пропонуються людям [7]. Але у сучасному світі змінилося призначення культури і стрімко виросла «соціальна мобільність» людини. Життя сьогодні вимагає частої зміни спеціальностей, зростає потреба у перенавчанні. «Випускник повинен бути підготовленим до можливих змін на робочому місці, тобто мати таку освіту, щоб забезпечила необхідну основу для майбутньої роботи, або звела процес перенавчання до мінімуму» [7, с. 75].  Спираючись на багаторічний досвід підготовки молоді до активної діяльності, Зінченко переконаний, що працювати повинен студент, аналізуючи виконані у процесі навчання роботи, виділяючи ефективний спосіб досягнення кращих власних результатів. Так під час роботи (або її навчально-ігрової імітації) учень (студент) розуміє, як і де він зможе застосувати те, що він отримує в результаті рішення навчального завдання. «Кожен акт «Отримання змісту» - це акт творіння, який може змінити всю сукупність уявлень як учня, так і учителя» [7, с. 76]. 
Отже студент сучасного ВНЗ (учасник програм підготовки) повинен визначитися по відношенню до універсаму знань і будувати зміст в постійних тренуваннях та імітаціях роботи (або під час практики). Таким чином питання визначення змісту включає проблему комплектування існуючих знань. 
Система цільової масової підготовки льотчиків, фізиків, хіміків, програмістів (вища освіта реального (або матеріального) типу із-за своєї інертності і консервативності потребує заміни [8, с. 13]. 
Сьогодні, у час швидких, складно прогнозованих змін, актуальним для кожного стає уточнення специфіки підготовки кадрів вищої кваліфікації. У цьому контексті цікавим представляється звернення до історії: «1912 рік. Підготовка російських інженерів мала формальний характер і відмову від ідеї спеціалізації. Це був інженер універсал… якого підготовляли до творчої роботи, для рішення нових задач і роботи з нетрадиційними об’єктами. В 20-ті роки, коли почалось обговорення ідеї єдиної народної школи … наркомат просвіти …зупиняється вимушено на приматі матеріальної освіти (диференціація і спеціалізація). Інженерів почали готувати до виконання стандартного класу технічних (не творчих) задач. Зараз це не оптимально! У всіх країнах світу (особливо США, Франція, Німеччина) підготовка кадрів вищої кваліфікації будувалась, як і раніше, на принципі розведення матеріального і формального. Формальне - орієнтоване на закони логіки, на мисленнєві засоби, операції і процедури, на миследіяльність» [9, с. 77]. 
Не викликає сумніву, що більшість випускників не здатні застосувати навички, вміння та знання, що засвоїли в теорії, до тих пір, поки не оволодіють професією поза навчальної аудиторії. Саме тому різниця між формальною та неформальною освітою, на думку Р. Акоффа, стає незначною [10].  
Систематизуючи факти та звертаючи увагу на недоліки сучасної освітньої системи, Рассел Акофф и Даніель Гринберг у книзі «Правильна сторона навчання»  (Turning Learning Right Side Up) стверджують, що для підвищення ефективності необхідно змістити фокус з викладання на передачу-отримання знань. в ідеальному освітньому процесі студенти повинні мати можливість обирати серед багатьох способів навчання той, що підходить саме для них. Дотримуватися єдиного підходу не обов’язково [6].  
Водночас для того, щоб вирішити завдання якісної підготовки випускників ВНЗ до успішної професійної діяльності, потрібно розробляти у сучасній педагогіці спеціальні знання для відображення картин об’єктивної дійсності, об’єктів діяльності таким чином, щоб їх могли засвоїти учні (студенти). Практика підтверджує, що традиційна у педагогіці фіксація «наукових знань» у доступній формі, створює певний зміст безвідносно до завдань навчання (освіти).  За словами Г. Щедровицького, перед педагогікою постає надзвичайно складне завдання сьогодні: «не тільки  створити нову «доступну» з дидактичної точки зору форму навчальних знань,  але й новий зміст, а разом із тим – нове бачення об’єктів людської діяльності, нову систему «ідеальних дійсностей» [5, с. 5].   
Актуальність такого завдання спрямовує вчених до справжнього визнання принципу панування змісту освіти та детального вивчення його типів. Результати такої наукової роботи повинні стати основою для розробки  нових освітніх програм, що необхідні для практичного засвоєння студентами соціально-культурних об’єктів. Наприклад, О. Попов пропонує виділити три типи змісту освіти: перший пов’язаний з процесом актуалізації реальності в залежності від специфіки соціокультурного об’єкту та освітнього завдання (учасник освітньої події – носій практики); другий – пов’язаний з процесом ідеалізації соціокультурного об’єкту (учасник освітньої події стає гуманітарним дослідником); третій – спрямований на процес трансформації (основна діяльність учасника – моделювання розвитку соціокультурного об’єкту).  У центрі навчального модуля, підкреслює Попов,  знаходиться ядро змісту освіти, а саме три типа системних уявлень: онтологічні (уявлення про «інститут» як феномен організації життєдіяльності), діяльнісні (уявлення про «конструкт» як «чистий тип»), управлінські (уявлення про «модель» як практичну систему). Отже, головним завданням проектувальника освітнього модуля є штучне розгортання простору певної людської практики, включаючи «системи уявлень про неї, систему комунікації та систему організації процесів самовизначення» [11].     
Висновки та перспективи подальших розвідок дослідження проблеми.  Освіта ХХІ століття має бути націленою в майбутнє, на розв’язання його проблем, формуючи та розвиваючи компетентності учнів, студентів. Враховуючи полікультурність освітнього простору, в наш час відбувається упровадження своєрідного «європаспорта» – сертифіката, в якому будуть означені засвоєні учнем компетенції і кваліфікації. Процес створення конкурентного середовища спрямовує вітчизняних фахівців до активного розроблення стратегії оновлення змісту освіти. Як зазначає науковий співробітник лабораторії змісту професійної освіти і навчання Інституту професійно-технічної освіти НАПН України Кіндзерська Світлана Григорівна,  зміни в освіті повинні бути сфокусовані на якісній трансформації змісту і форми [12].  
Утверджуючи зміст вищої професійної освіти в значимості для окремої людини засвоєного знання, що перевіряється практикою (у справі), перспективними вбачаємо науковий пошук та обґрунтування таких способів засвоєння дійсності, що дозволять в будь-якій ситуації діяти точно, без помилок. 

Список використаних джерел: 
1.	Самые востребованные профессии будущего [Електронний ресурс] /  стаття. - 11.04.2008. -  Режим доступу: 
http://vz.ru, http://rozdory.com/publ/1-1-0-12.
2.	Лавриненко Л. Взаємодія ринку праці з ринком освітніх послуг [Електронний ресурс] /  стаття. – 2011. - Режим доступу: 
http://www.rusnauka.com/23_NPM_2011/Economics/5_91171.doc.htm  
3.	Аналітична записка. Конкурентоспроможність України: оцінки Всесвітнього економічного форуму (За Звітом про глобальну конкурентоспроможність 2010-2011 рр. [Електронний ресурс] - Режим доступу:  www.bank.gov.ua   
4.	 Фініков Т. В. Сучасна вища освіта: світові тенденції і Україна /                Т. В. Фініков. – К.: Таксон, 2002. – 176 с. – С. 10–11.
5.	Щедровицкий Г. Система педагогических исследований (методологи-ческий анализ) / Щедровицкий Г.// Педагогика и логика. – М. : Касталь, 1993. – 412 с. – С. 16–200.
6.	Цель образования — учить, а не преподавать [Електронний ресурс] / Центр современных методик преподавания: стаття. - Режим доступу:
|http://www.diooru/novosti-sayta/tsel-obrazovaniya-uchit-a-ne-prepodavat.html 
7.	Загальна управлінська підготовка / [за ред. О.П.Зінченка]. – К., 2008. –   156 с. – с. 147–154.
8.	 Андрейченко Н.Ф. Исторический опыт подготовки государственных лидеров / Андрейченко Н.Ф. // Атриум: [серия Педагогика, сб. науч. ст. Тольяттинской Академии управления]. -  2004. - № 3. –  С. 12-14.
9.	 Давыдова Г.А. «Сколько образования нужно современному человеку?» или «Возрождение тривиума» / Давыдова Г. // Атриум: [серия Педагогика, сб. науч. ст. Тольяттинской Академии управления]. – 2004. – № 3. – с. 76-79. 
10.	 Акофф  Рассел. Образование [Електронний ресурс] /  стаття. – Режим доступу:
 edu.tltsu.ru/sites/sites_content/site125/.../Akoff_Obrazovavie.doc  
11.	 Попов А.А. Практическое мышление как основание современного юношеского образования [Електронний ресурс] / Сетевой журнал Кентавр: статья. – 15.03.2008. – Режим доступу: http://circleplus.ru/content/summa/25 
12.	 Кіндзерська С Модульно-компетентнісний підхід  у формуванні навчальних планів та навчальних програм Розроблення Державних стандартів професійно-технічної освіти нового покоління:  проблеми та перспективи [Електронний ресурс] / Матеріали круглого столу 28  жовтня  2010 року, Київ . – Режим доступу:
http://ipto.kiev.ua/index.php?option=com_content&task=blogcategory&id=24&Itemid=26